Справа № 132/3484/24
Ухвала

Ім`ям України

06 листопада 2024 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, раніше судимого,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області 29.10.2024 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових за №0000339 від 12.09.2024, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2024 переданий на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 30.10.2024 вказане кримінальне провадження призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні в приміщенні Калинівського районного суду Вінницької області на 14 год. 00 хв. 06 листопада 2024 року.

До Калинівського районного суду Вінницької області у цьому кримінальному провадженні 06.11.2024 надійшло клопотання прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Це клопотання мотивовано тим, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимий 26.12.2007 року вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва за ч.1 ст.115, ч.1 ст. 71 КК України до 12 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання 16.04.2019, крім того обвинувальний акт відносно якого за ч. 4 ст. 185 КК України направлено 29.11.2023 до Козятинського районного суду Вінницької області, на шлях виправлення не став, та знову вчинив умисний корисливий злочин.

Так, ОСОБА_4 12.09.2024 близько 07:00 год., перебуваючи за тимчасовим місцем проживання, а саме по АДРЕСА_1 , де він з 04.09.2024 проживав безоплатно в ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зайшов у кімнату до останньої, та в цей момент у нього виник раптовий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

ОСОБА_4 , будучи обізнаний у тому, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан та відповідно Указу Президента України від 23 липня 2024 року № 58/2023, затвердженого Законом України від 07 серпня 2024 року № 3891-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 являється особою похилого віку, підійшов до ОСОБА_6 , яка сиділа на своєму ліжку та сказав, щоб вона «заткнулась», а потім з метою подавлення її супротиву наніс ОСОБА_6 два удари кулаком в область голови, внаслідок чого вона похилилася на спину. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 схопив ОСОБА_6 руками за шию та притиснув, чим повністю подавив її волю до супротиву, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу обличчя та синця шиї, які відповідно висновку СМЕ № 171 від 13.09.2024 належить до легких тілесних ушкоджень.

Подавивши таким чином волю потерпілої до супротиву, ОСОБА_4 , відпустив потерпілу та відкрито заволодів її грошовими коштами: однією купюрою номіналом 1000 гривень, однією купюрою номіналом 500 гривень та двома купюрами номіналом 20 гривень, які знаходились в жилетці коричневого кольору, що лежала на ліжку біля потерпілої, а також купюрою номіналом 100 гривень, яку забрав із стиснутої долоні потерпілої, та мобільним телефоном марки «Самсунг» моделі А02, який лежав на ліжку біля ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 3600 гривень.

Після цього ОСОБА_4 покинув кімнату, в якій знаходилась потерпіла, та направився до виходу з будинку.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, повторно.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 12.09.2024 одразу після вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вирішив покинути будинок ОСОБА_6 та побачивши в одній з кімнат будинку потерпілої бензопилу та електропилу, у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Так, ОСОБА_4 , будучи обізнаний у тому, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан та відповідно Указу Президента України від 23 липня 2024 року № 58/2023, затвердженого Законом України від 07 серпня 2024 року № 3891-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи єдиний умисел на викрадення майна, з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_6 знаходиться у своїй кімнаті, та не спостерігає за його діями, таємно викрав бензопилу марки «Foresta» моделі «FA-45LX» вартість якої, відповідно висновку судової товарознавчої експертизи від 25.09.2024 № 2822/24-21 складала 2163,00 грн, та електропилу марки «Foresta» моделі «FS-2740DS» вартість якої, відповідно висновку судової товарознавчої експертизи від 09.10.2024 № 2957/24-21 складала 1901,00 грн, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 4064,00 гривень.

Після цього ОСОБА_4 покинув будинок потерпілої ОСОБА_6 , а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в умовах воєнного стану, повторно.

ОСОБА_4 12.09.2024 об 13:37 год. затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. ОСОБА_4 13.09.2024 вручено повідомлення про підозру та цього ж дня обрано запобіжний захід - тримання під вартою. У подальшому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України.

На даний час ризики, визначені ст. 177 КПК України не змінилися, підстав для зміни запобіжного заходу немає.

Отже, сторона обвинувачення вважає, що зібрані у кримінальному провадженні докази є вагомими та дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні тяжких умисних, у тому числі насильницького злочину, санкція за які передбачає покарання на строк до 10 років позбавлення волі.

На дату розгляду вказаного клопотання у суді ОСОБА_4 обґрунтовано повідомлено про підозру, та в подальшому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 186 КК України, а також наявні ризики, що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідно застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде співрозмірним особі обвинуваченого та суспільній небезпечності вчинених кримінальних правопорушень.

Надаючи оцінку можливості переховуватися обвинуваченим від суду, існує ризик того, ОСОБА_4 , з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейський суд з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких умисних, насильницького злочину, санкція за який, передбачає покарання на строк до десяти років позбавлення волі, тим самим усвідомлюючи відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, будучи на волі чи виконуючи обов`язки більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду.

Метою продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 у відповідності до ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), сторона обвинувачення вважає такі дії цілком вірогідними, ОСОБА_4 не має офіційного та стабільного джерела доходів, немає постійного місця проживання в Вінницькій області, ОСОБА_4 зареєстрований в м. Миколаїв, у нього відсутня власна сім`я, а тому він може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого тимчасового проживання, при цьому усвідомлюючи загрозу застосування реальної міри покарання, може здійснити спроби переховуватися від органів суду.

ОСОБА_4 , вчинивши умисні тяжкі злочини із застосуванням насильства, з метою уникнення покарання одразу ж, після вчинення злочину, втік, та в подальшому був затриманий працівниками поліції в м. Вінниці. Усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути визначено судом при постановленні обвинувального вироку, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, може переховуватися від правосуддя, тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, існує ризик, визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Даний ризик доводиться тим, що в разі обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, він може незаконно впливати на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та свідків з метою зміни показів, оскільки йому вручені копії матеріалів кримінального провадження та відомі не лише анкетні дані представника потерпілого, але й його фактичне місце проживання.

Крім того, існує ризик, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З огляду те, що ОСОБА_4 не працює та не має законних джерел до існування, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував реально покарання в м`ясцях позбавлення волі, тому існує ризик того, що останній вчинить інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, згідно із принципами невинуватості особи, поваги до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважити ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту відносно ОСОБА_4 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції Європейського суду з прав людини, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання ризиків та забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених процесуальних обов`язків, враховуючи також висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Стан здоров`я та вік ОСОБА_4 , дозволяють утримувати його під вартою. Отже, застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам, а також сприяти виконанню покладених на обвинуваченого обов`язків задля дотримання розумних строків судового розгляду.

В підготовче судове засідання 06.11.2024 з`явилася прокурор Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , яка заявлене клопотання підтримала та просила задовільнити. У обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою вказала те, що ОСОБА_4 раніше судимий, постійного місця роботи та проживання немає, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілу, оскільки знає, де вона живе.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою заперечив, вказавши що для цього немає підстав, доказів винуватості ОСОБА_4 стороною обвинувачення не зібрано, обвинувачення ґрунтується лише на показах потерпілої та обвинуваченого. Одночасно ОСОБА_5 заявив усне клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі домашній арешт, у разі якщо обвинувачений вкаже свою адресу місця проживання, чи особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просив змінити йому запобіжний захід на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, домашній арешт. Вказав, що має місце проживання у АДРЕСА_2 , де проживає його дружина.

Заслухавши думку сторін, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких умисних злочинів, насильницького злочину, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України. Санкціями цих статей передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми та від семи до десяти років відповідно.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 13.09.2024 у цьому кримінальному провадженні застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 13.09.2024 по 11.11.2024 включно.

Строк дії ухвали закінчується, а на даний час ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були наявні при обранні запобіжного заходу не змінилися.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, судом встановлено, що доводи прокурора, викладені в клопотанні, є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових за №0000339 від 12.09.2024, надійшов до Калинівського районного суду Вінницької області 29.10.2024, для розгляду матеріалів кримінального провадження необхідний додатковий час, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини справи виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Клопотання прокурора узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

За таких умов, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Зазначені висновки суду засновані, перед усім, на тому, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, у вчиненні умисного злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, раніше судимий, не має постійного місця проживання, на дату обрання запобіжного заходу інших соціально стримуючих факторів не має, у зв`язку з цим, є підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, що вказує на те, що, перебуваючи на волі, він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, вказані підстави виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів.

Судом враховуються доводи захисника стосовно відсутності підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

Разом з тим, на противагу цим доводам, суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду, або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто, визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З врахуванням вищенаведеного, а також шляхом перевірки всіх обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування цього виняткового запобіжного заходу, суд приходить до висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 уже відбував покарання в місцях позбавлення волі та йому відомі обмеження, встановлені у відповідних установах відбування покарань, скоїв злочин в умовах воєнного стану, покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому злочинах (у виді позбавлення волі на строк до 10 років), а також те, що на теперішній час в Україні введено воєнний стан, тому обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та в зв`язку із воєнним станом вживати заходів щодо неконтрольованого перетину кордону України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тому, інші заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 2 ст. 131 КПК України, а також більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, є недостатніми для забезпечення досягнення дієвості цього провадження, а також забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розмір застави відповідно до ч. 3, п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначається, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаному із застосуванням насильства.

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000339 від 12.09.2024, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 186 КК України, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , задовільнити.

В заявленому клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, а саме: з 06 листопада 2024 року по 04 січня 2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали про продовження застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 07.11.2024.

Суддя