ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/2305 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 2078 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного
заходу обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції/, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0002974 від 23.09.2022 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого помічником бурильника в ШВБР бурового управління Укрбургаз, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 02 листопада 2024 року (включно), без визначення застави, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання про продовження тримання під вартою, змінити обвинуваченому запобіжний захід на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу в мінімальному її розмірі.

Вважає, що слідчий суддя дійшла безпідставного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Посилання на продовження існування ризиків, вважає необґрунтованим, оскільки за весь час тримання під вартою, ОСОБА_7 жодного разу не намагався знищити або спотворити будь-яку з речей, чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також всі свідки допитані, а зазначені ризики на цей час втратили свою актуальність Зазначає, що позиція обвинуваченого, його належна процесуальна поведінка під час досудового розслідування та судового розгляду справи, бажання давати пояснення, щоб довести свою невинуватість в інкримінованому йому злочині, свідчить про те, що він жодним чином не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню.

Допит свідків сторони обвинувачення завершено, при цьому, жоден із свідків, не повідомив суд про факти будь-якого впливу чи тиску на них, не підтверджено також добровільності зайняття посади ОСОБА_7 в незаконно створених органах поліції під час окупації м. Ізюм, вважає безпідставним кримінальне переслідування обвинуваченого. Ризик впливу вважає відсутнім, оскільки жоден зі свідків не підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Просила врахувати, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, жодних зв`язків з представниками російської федерації в нього немає, проросійські погляди відсутні, територія його постійного проживання близько двох років, як деокупована. Як вказує захисник, обвинувачений є порядним громадянином та гідним батьком неповнолітнього сина. До моменту окупації, проводи звичний спосіб життя, мав сталий дохід, офіційне місце роботи, виховував сина. Доглядав за непрацездатними батьками.

З огляду на вищевикладене, вважає, що на даний час відсутні ризики продовження вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 , а також відсутні ризики вчинення нового злочину.

Крім того, зазначає, що обвинувачений тривалий час скаржиться на значне погіршення стану здоров`я, зокрема, систематичний різкий біль вуха, головний біль, запаморочення, фактично втратив слух та потребує належного медичного обстеження та лікування. А тому, вважає, що з метою проведення детального медичного обстеження, для встановлення стану його здоров`я, захисником неодноразово було направлено звернення щодо забезпечення ув`язненому належного медичного лікування, в результаті його, було отримано відмову.

Вважає, що тяжкість покарання не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, а ризики ґрунтуються на припущеннях. Вважає, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави або запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, буде достатнім для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримала апеляційні вимоги обвинуваченого, просила їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважав рішення суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачений в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки це відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0002974 від 23.09.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 24.09.2022, 16.11.2022, 16.12.2022, 08.02.2023, 16.03.2023, 13.04.2023, 29.05.2023, 13.07.2023, 21.08.2023, 12.10.2023, 06.12.2023, 30.01.2024, 19.03.2024, 15.05.2024, 09.07.2024 строк тримання ОСОБА_7 під вартою продовжений до 06.09.2024 включно, без визначення застави.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що само по собі може спонукати обвинуваченого переховуватись, в умовах воєнного стану та активних бойових дій може виникнути у нього фактична можливість ухилитися від кримінальної відповідальності та може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Враховуючи, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України, фактично перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану та публічно демонстрував підтримку рф щодо її збройного нападу, підтримав рф, як державу-агресора, а тому, може й надалі сприяти працівникам іноземної держави співробітникам рф в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, що в подальшому, може призвести до вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням обставин скоєного ними злочину, враховуючи, передбачену міру покарання в разі визнання винними, вважав, що для запобігання цим ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно вказаного обвинуваченого, суд першої інстанції врахував обґрунтованість підозри за ч.7 ст.111-1 КК України, яка була встановлена слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

Також суд вважав встановленим продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину та можливого покарання. При цьому, суд вважав, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Вважав достатньо обґрунтованим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на розумну підозру вважати, що замовники здійснення протиправної діяльності перебувають на території Російської Федерації.

Окрім того, суд врахував, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання судді, останній може переховуватись від суду, зокрема незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Суд вважав, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним вище, оскільки вони є дійсними та тривають і виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який. Крім того, вважав, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку.

Об`єктивних даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом встановлено не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, оскільки, будучи громадянином України, фактично перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану та публічно демонстрував підтримку рф щодо її збройного нападу, підтримав рф, як державу-агресора, а тому, що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину та наявність у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду. При цьому, слід врахувати, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина, на думку колегії суддів, на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що існував на час застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратив свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, не виключений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, характер вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину проти основ національної безпеки України та продовження в країні воєнного стану.

На час розгляду даного провадження, відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо наявності постійного місця проживання, сина та батьків, були враховані судом першої інстанції, проте, в даному випадку, ці обставини існували на час подій, які інкримінуються обвинуваченому і вони не стали стримуючим фактором для нього при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, які прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 02.11.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3