Справа № 145/1777/24
Провадження №1-кп/145/185/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2024 р. с-ще Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Тиврів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 від 04.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000028 від 04.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, безробітного, раніше судимого, уродженця та жителя АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечували.

Судом установлено, що ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акта від 24.09.2024 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України.

20.09.2024 ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 18 листопада 2024 року (включно) з визначенням розміру застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень. У разі звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням ним застави на нього покладено такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою ними періодичністю;

2) не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінально провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи

4) утримуватись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, в разі її внесення, та обов`язків, покладених на підозрюваного в разі його звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначити до 18.11.2024.

У клопотанні прокурор вказує про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи те, що на даний час ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не зменшились, виникла необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого під час застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого під час застосування запобіжного заходу суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Суд зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжких умисних злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, маючи при цьому не зняту та не погашену судимість та в умовах відбуття іспитового строку 1 рік за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.07.2023, яким він засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на шлях виправлення не став та в період відбуття зазначеного покарання вчинив нові умисні злочини проти власності, продовжуючи заволодівати грошовими коштами потерпілих військовослужбовців, волонтерів та представників благодійних громадських організацій шляхом обману та зловживання довірою.

Усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, він може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Станом на теперішній час, ризики, які стали підставою для покладення обов`язків, на обвинуваченого ОСОБА_4 під час застосування до нього запобіжного заходу не змінились та не зменшились. Обвинувачений з огляду на суворість покарання, яке йому може бути призначено за вироком суду у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду.

Суд вважає, що суворість покарання сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду у співставленні до особи обвинуваченого та інших обставин справи.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Підставами вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що останній 03.07.2023 був засуджений за злочин проти власності до покарання у виді 2 років обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Під час іспитового строку останній на шлях виправлення не став, як наслідок, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні ще ряду аналогічних злочинів проти власності, а саме ч. 2 ст.190 КК України.

Обставини щодо вчинення ОСОБА_4 кримінально караних діянь свідчать, що особа не робить належних висновків та на шлях виправлення не стає.

При вирішенні даного клопотання відповідно до приписів ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує дані, що характеризують обвинуваченого як особу.

Також судом установлено що ОСОБА_4 безробітний, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тобто у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та фактори стримуючого характеру, які на нього могли б впливати та запобігати вчиненню протиправних дій у подальшому.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст. 131, 177, 182, 183, 194, 196, 314, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити на 60 днів до 17.01.2025 строк дії покладених на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, визначених ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.09.2024, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду із встановленою ними періодичністю,

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду,

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи,

-утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1