УХВАЛА

16 жовтня 2024 року

м. Київ

Справа № 456/769/22

Провадження № 51-3217 зр 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданнізаяву ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 липня 2024 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

встановив:

Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 липня 2024 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399, п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Зокрема було вказано, що ухвала слідчого судді місцевого суду взагалі не може бути предметом касаційного оскарження, а щодо оскарженої ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження колегія суддів касаційного суду погодилася з позицією апеляційного суду про те, що указана вище ухвала слідчого судді місцевого суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

ОСОБА_5 звернувся із заявою про роз`яснення вказаного вище рішення касаційного суду.

Зокрема вказує, що йому не зрозуміло, чи означає рішення касаційного суду опосередковане визнання законним розгляд претензій до прокурора за вимогами ст. 253 КПК України саме слідчим суддею місцевого суду.

Також йому не зрозуміло, чи є рішення касаційного суду опосередкованим визнанням законності ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2024 року по питанню ст. 253 КПК України.

Вказує, що в ухвалі Верховного Суду від 16 липня 2024 року не зазначено інших норм, лише статті 399, 428 КПК України, тобто, немає посилання на врахування судом наявності факту неврегульованості в чинному КПК питання про відповідальність прокурора за бездіяльність стосовно вимог ст. 253 КПК України.

Зазначає, що йому не зрозуміло з ухвали Верховного Суду від 16 липня 2024 року, наскільки ця ухвала виходить із загальних вимог до кримінального провадження, яке не може діяти поза конституційними рамками, які відповідно формують комплекс повноважень усім без винятку посадовим особам на дозвіл дій лише суворо оговорених.

Тому, на його думку, немає можливості чітко собі уявити правову суть ухвали Верховного Суду від 16 липня 2024 року по факту процесуально оформлених вимог до суду в порядку цього касаційного оскарження щодо питання за ст. 253 КПК України.

Вважає, що питання про бездіяльність прокурора за ст. 253 КПК України має вирішуватися саме слідчим суддею апеляційного суду, а не місцевого суду. В той же час ухвала Верховного Суду від 16 липня 2024 року констатує факт розгляду цього питання щодо ст. 253 КПК України не слідчим суддею апеляційного суду, а слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області, а останній зобов`язаний визначитись із підсудністю скарги на бездіяльність прокурора за ст. 253 КПК України.

Просить внести ясність щодо сформованих у нього сумнівів про суть ухвали Верховного Суду від 16 липня 2024 року. Зазначає, що ця вимога не самоціль, а шлях до здобуття доказів про порушення його конституційних прав у кримінальному провадженні.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла висновку, що у роз`ясненні ухвали колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 липня 2024 року потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

При цьому, роз`яснюючи ухвалу, суд не вправі змінювати її зміст, тобто не має права змінювати зміст відомостей, викладених у судовому рішенні.

У ході розгляду заяви про роз`яснення судового рішення колегія суддів дійшла висновку, що вступна, мотивувальна та резолютивна частини ухвали колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 липня 2024 року викладені зрозумілими реченнями і не містять труднощів для розуміння їх точного змісту. В ухвалі чітко зазначені мотиви, з яких виходив Верховний Суд під час її постановлення, й положення закону, яким він керувався.

Тому, беручи також до уваги висновок, зроблений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 367/3068/17, провадження № 51-8936кмо18, про те, що згідно з ч. 1 ст. 380 КПК України суд роз`яснює судове рішення, яке є результатом судового провадження та яким вирішено питання, що становило предмет його розгляду, колегія суддів вбачає, що в задоволенні заяви ОСОБА_5 про роз`яснення указаної вище ухвали необхідно відмовити.

Керуючись положеннями ст. 380 КПК України, колегія суддів

постановила:

Відмовити ОСОБА_5 в роз`ясненні ухвали колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 липня 2024 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3