КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3905/2024 Категорія: ст. 422-1 КК України
ЄУН: 760/5320/22 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про тимчасовий доступ до речей та документів; відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора та обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 20 червня 2024 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, грубе порушення вимог чинного міжнародного та національного законодавства, якою порушено її основоположні права та свободи, вважає, що ухвала суперечить судовій практиці Європейського суду з прав людини, а тому просить її змінити та застосувати до неї запобіжний захід у виді передачі на поруки ОСОБА_10 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в обвинувальному акті викладені обставини вчинення нею, нібито, злочину - цитування на засіданні Генеральної Асамблеї ООН 28 лютого 2022 року представником рф при ООН моніторингу порушень прав та свобод неурядової правозахисної організації Інститут правової політики та соціального захисту імені ОСОБА_18, яку вона ( ОСОБА_8 ) очолює. За змістом обвинувального акту невстановлені особи направили представнику рф при ООН з невстановленої слідством електронної пошти вказаний моніторинг. Вона свою вину у вказаному злочині не визнає, вважає себе невинуватою, а обвинувачення необґрунтованим, а, вочевидь, замовним тому, що у 2018 році під час проведення незаконного обшуку у неї в квартирі за місцем проживання були вилучені незаконно речі, у т.ч. 1 злиток золота вагою 1 кг разом з сертифікатом. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 8 листопада 2018 року прокурору було відмовлено в арешті вилученого майна, проте, повернувши більшу частину речей, золотий злиток повернутий не був. Вона звернулась зі скаргою у зв`язку з неповерненням їй належного їй майна - золотого злитку з коробкою банку та сертифікату. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва її скарга була задоволена та зобов`язано повернути їй належних злиток золота з сертифікатом та коробкою банку. Однак, до теперішнього часу це рішення не виконане, а, навпаки, ті ж самі працівники без ухвали слідчого судді або постанови прокурора, без понятих, без відеозйомки, викравши з сумки ключі від її квартири та квартири її рідної сестри, провели незаконний обшук в її квартирі 14 березня 2022 року. У цей же день вона була фактично затримана.

Обвинувачена в апеляційній скарзі наголошує, що відомості до ЄРДР були внесені лише 15 березня 2022 року. Разом з тим, 16 березня 2022 року у камері слідчого ізолятору СБУ їй було вручені повідомлення про підозру та протокол затримання, після чого її одразу доставили до ДУ «Київський слідчий ізолятор», де вона перебуває до теперішнього часу. Першочергово запобіжний захід у виді тримання під вартою їй обирав заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 постановою від 16 березня 2022 року. Просить врахувати, що 16 березня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва працював, що свідчить про незаконність обраного їй 16 березня 2022 року за постановою прокурора запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У вказаній постанові прокурор вказав про те, що вона вже затримана та їй повідомлено про підозру, однак, клопотання прокурором розглянуто без неї та захисника, якого не існувало до 20 березня 2022 року. ОСОБА_8 звертає увагу, що слідчий СУ ГУ СБУ у м. Києві до 16 березня 2022 року і після до суду подавав клопотання про обрання запобіжного заходу іншим особам, у той же час щодо неї подав клопотання прокурору, а, відтак, першопочатково запобіжний захід їй був обраний незаконно, а тому такий запобіжний захід не може продовжуватись. Наведені нею обставини були викладені у запереченнях на чергове клопотання прокурора про продовження їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою та у клопотанні про зміну їй запобіжного заходу. Проте, під час постановлення оскаржуваної ували суд проігнорував наведені докази.

Також ОСОБА_8 зазначає про те, що суд позбавив її можливості виступити проти клопотання прокурора, перебивши її та вказавши, що її клопотання розглядатись не буде. У подальшому її письмове клопотання було передано іншому судді з колегії суддів, якою розглядається справа щодо неї.

Окрім того, як наголошує апелянт, судом проігноровано заяву ОСОБА_10 про передачу її ( ОСОБА_8 ) на поруки та не надано вказаній заяві жодної правової оцінки, як і не надано належної правової оцінки зазначеним у клопотанні прокурора ризикам за відсутності будь-яких доказів на їхнє підтвердження.

Окремо ОСОБА_8 звертає увагу, що судом першої інстанції не врахований стан її здоров`я, вік, стать за наявності наданих суду першої інстанції документів, які підтверджують ці обставини, а також необхідність проведення її лікування. При цьому ОСОБА_8 наголошує, що, коли вона 16 березня 2022 року поступила до СІЗО, будь-яких захворювань, крім отриманих тілесних ушкоджень, зафіксовано у неї не було. Окрім того, судом не враховано те, що їй неодноразово викликалась швидка медична допомога - 13 разів, у тому числі до приміщення Солом`янського районного суду м. Києва. Після оголошення оскаржуваної ухвали вона втратила свідомість, а лікарі швидкої допомоги констатували у неї підвищений тиск та цукор у крові, внаслідок чого більше 3-х годин їй надавалась медична допомога. Також суд першої інстанції, маючи новітню медичну документацію щодо стану її здоров`я, послався на медичні документи річної давності, пославшись на неактуальну медичну інформацію

До того ж ОСОБА_8 наголошує на безпідставності посилань суду в оскаржуваній ухвалі на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, оскільки зміни, на які посилається суд, як зазначає апелянт, були прийняті вже після її затримання, а, відтак, на неї положення цієї норми не розповсюджуються. Окрім того, вона обґрунтовувала неконституційність даної норми закону з посиланням на Рішення Конституційного Суду України за 2019 рік. Проте, вказані доводи залишись без уваги суду при тому, що вона посилалась на судову практику по даній категорії справ.

У доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначає про безпідставність висновків суду про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, оскільки, крім сестри, у неї є племінник, який її також підтримує. Також судом не надано правової оцінки висновку лікарів та психологів про те, що вона є комунікабельною особою, принципова, має міцні соціальні зв`язки та сімейні інтереси. На переконання апелянта, висновки суду про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків є безпідставними. ОСОБА_8 звертає увагу на те, що судом проігноровані численні звернення Київської міської організації ветеранів України, які їй надали виключно позитивну характеристику, що також свідчить про наявність у неї міцних соціальних зв`язків.

Окремо ОСОБА_8 вказує на відсутність будь-яких підстав у суду визнавати наявність ризику переховування від суду, оскільки вона не в змозі покинути країну, у неї під час обшуку вилучені - внутрішній та закордонний паспорти, пенсійне посвідчення, картка киянина.

Апелянт вказує про безпідставність та необґрунтованість висновку суду про можливість вчинення нею нового злочину, оскільки будь-яких даних, доказів тощо відносно того, що вона вчиняла злочин або, тим більше, вчинити новий злочин матеріали справи не містять, прокурором доказів на підтвердження таких обставин не надано.

Також апелянт зазначає, що судом не враховані надані стороною захисту судові рішення за аналогічними справами, якими, на переконання ОСОБА_8 , спростовується позиція сторони обвинувачення про вчинення нею злочину та в наряду з запобіжним заходом у виді тримання під вартою обирався й альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Суд першої інстанції, продовжуючи їй запобіжний захід у виді тримання, послався на суспільний інтерес. Однак, у чому полягає та як проявляється цей суспільний інтерес в оскаржуваній ухвалі не зазначено.

Водночас ОСОБА_8 звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі суд вказав, що ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції. Однак, цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про тимчасовий доступ до речей та документів, а в цій частині ухвала може бути оскаржена лише разом з вироком, у зв`язку з цим просить апеляційний суд акцентувати на цьому увагу, зазначивши про те, що ухвала суду в частині відмови у задоволенні сторони захисту про тимчасовий доступ до речей та документів може бути оскаржена лише разом з вироком.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Захисник ОСОБА_12 , належним чином повідомлена про день, час та місце апеляційного розгляду, подала заяву про проведення апеляційного розгляду за її участі в режимі відеоконференції. Однак, у зв`язку з тривалою повітряною тривогою, доставку обвинувачених конвоєм до суду апеляційної інстанції з великим запізненням, захисник повідомила, що не має можливості брати участь в апеляційному розгляді.

Вислухавши думку обвинуваченої та захисника, які не заперечували проти проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника ОСОБА_12 , враховуючи, що участь бере інший захисник; прокурора, який, враховуючи позицію сторони захисту, також не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника ОСОБА_12 , зважаючи на позицію учасників розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь судді,

- позицію обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями, додатково вказавши, про те, що листи були вилучені під час обшуку. Щодо наявності ризиків, то вони є необґрунтованими, оскільки твердження про те, що вона намагалась виїхати, є безпідставним, оскільки після 24 лютого 2022 року багато хто намагався виїхати; у неї міцні соціальні зв`язки, про що наявні у справі докази; затримали її 14 березня 2022 року, а протокол затримання склали лише 16 березня 2022 року; суд не розглянув клопотання ОСОБА_10 про передачу її (ОСОБА_8) на поруки; ОСОБА_10 у цей день в суд не з`явилась; щодо стану здоров`я, то судом не враховані у повному обсязі всі медичні документи; що ЄСПЛ прийняв рішення по її скарзі про незаконність тримання її під вартою;

- захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги з доповненнями, свої письмові пояснення, в яких він вказав про недопустимість доказу судової лінгвістичної експертизи з наведенням обґрунтування; те, що судом не враховані дані щодо особи ОСОБА_8 , стан її здоров`я, те, що вона хотіла виїхати у зв`язку з війною, а не з метою переховування;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши про те, що суд першої інстанції об`єктивно оцінив всі ризики, на даний час досліджені всі докази, ухвала суду є законною та обґрунтованою;

- перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000094 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

На стадії судового розгляду до суду надійшли клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про тимчасовий доступ до речей та документів, про зміну обвинуваченій запобіжного заходу та прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про тимчасовий доступ до речей та документів та про зміну запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора та обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 20 червня 2024 року включно, з вказівкою про те, що ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченою - з моменту отримання її копії.

Однак, згідно з положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 2 вказаної статті ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягає оскарженню лише в частині продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, на що обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів здійснює апеляційний перегляд ухвали суду лише в частині, що стосується питання продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор подав до суду клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченій строк тримання під вартою. Клопотання обґрунтоване тим,що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у тому, що вона у лютому 2022 року вступила у попередню злочинну змову з представниками іноземної держави - російської федерації та організацій цієї ж країни, отримавши від них завдання підготувати лист на ім`я постійного представника російської федерації при ООН ОСОБА_13 , в якому мала відобразити із застосуванням маніпулятивних технологій, інформаційних матеріалів (власних публікацій) ситуацію щодо розвитку суспільно-політичної ситуації в Україні, діяльності керівництва держави, а також ситуації на Сході України, за наслідками введення в країні воєнного стану та ведення військових дій, у контексті прихованого ідеологічного обґрунтування та виправдання військової агресії на території України з боку рф. Текст відповідного листа ОСОБА_8 , згідно з умовами поставленого перед нею завдання, мав бути висвітлений у засобах масової інформації, на що остання відразу погодилась. 28 лютого 2022 року о 06.50 год., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці, ОСОБА_8 , будучи обізнаною про здійснення рф збройної агресії проти України, а також про проведення рф, її організаціями та представниками підривної діяльності проти України в інформаційній сфері, усвідомлюючи, що своїми діями надає допомогу у вказаній підривній діяльності, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, діючи умисно на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, інформаційній безпеці України, з метою повалення існуючого та законодавчо закріпленого в Україні конституційного ладу, у вигідному рф та її представникам контексті, підготувала та скерувала відповідний лист із текстом промови проросійського спрямування на адресу невстановлених досудовим розслідуванням осіб на території рф, що ведуть підривну діяльність проти України в інформаційній сфері. У вказаному листі ОСОБА_8 , діючи умисно, розповіла про події, які відбуваються на території м. Києва та України, викривляючи їх на користь рф, виправдовуючи необхідність російській військовій агресії проти України, усвідомлюючи при цьому, що вказаний текст буде офіційно розміщений у засобах масової інформації, та з ним зможе ознайомитись необмежена кількість осіб. У подальшому невстановленими досудовим розслідуванням особами, у попередній змові з якими діяла ОСОБА_8 , використовуючи текст надісланого останньою листа, підготовлено промову, з якою 28 лютого 2022 року виступив постійний представник рф при ООН ОСОБА_13 під час одинадцятої надзвичайної спеціальної сесії ГА ООН. В ході своєї промови ОСОБА_13 , серед іншого, цитував текст, підготовлений та скерований напередодні даного виступу ОСОБА_8 . Зі змісту тексту виступу ОСОБА_13 встановлено, що він містить інформацію з елементами психологічного маніпулювання суспільною свідомістю, та яка спрямована на розпалювання національної, міжетнічної, соціальної ворожнечі та ненависті, підрив морального духу населення та армії України, внесення розбрату між армією і народом, суспільно-політичну дестабілізацію у державі. Відповідний виступ ОСОБА_13 став доступним необмеженій кількості користувачі відео-хостингу «YouTube» та в інших засобах масової інформації.

Дії обвинуваченої органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 111 КК України.

16 березня 2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Цього ж дня, ОСОБА_8 постановою заступника керівника Київської міської прокуратури обрано та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на тридцять діб. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2022 року строк тримання ОСОБА_8 під вартою продовжено до 16 травня 2022 року. У подальшому, під час розгляду справи по суті ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався. Строк тримання ОСОБА_8 під вартою закінчується у зв`язку з чим виникла необхідність продовження цього строку дії виходячи з наступного. Прокурор вкотре послався на те, що ризики, які були враховані в ході обрання та продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час проведення досудового розслідування та в суді, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, у зв`язку з тим, що обвинувачена не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України. Так її рідна сестра знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї обвинувачена суду не вказала. Також прокурор у клопотанні послався на те, що під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 року, виходячи зі змісту якого вона на початку березня 2022 року намагалася виїхати до м. Бєлгород, де в неї проживає племінниця. Також сама обвинувачена під час судового розгляду повідомила, що на початку 2022 року мала намір виїхати до Угорщини. У зв`язку з обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років, остання також може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім цього, з наданих суду письмових доказів, зокрема, листів, адресованих керівництву рф та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про, нібито, підтримку українською владою праворадикальних та ультранаціоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади у зв`язку з Революцією Гідності у 2014 році. Оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та Інтернет-ресурсів, існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, через що будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів. Підставою для продовження запобіжного заходу є її обвинувачення у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років, а також наявність наведених вище ризиків, які передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України. Зважаючи на викладене, прокурор вважав, що застосування до обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить запобігання вказаним вище ризикам.

Захисник та обвинувачена проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Обвинувачена подала до суду письмові заперечення, в яких вказала, що прокурор вкотре подав суду аналогічне клопотання, яке він подає, починаючи з грудня 2022 року. Вважає, що прокурор і суд не можуть посилатися на висновки експертів, та інші докази, оскільки судом не вирішено ще клопотання сторони захисту про визнання доказів неналежними і очевидно недопустимими; зазначає, що її було затримано незаконно, а провадження сфальсифіковано. Крім того, як і в попередніх запереченнях, обвинувачена вказує, що запобіжний захід до неї був застосований та продовжений незаконно, а тому суд не вправі продовжувати їй запобіжний захід. Також обвинувачена зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки вона не може виїхати за межі України, і їй немає сенсу переховуватися від суду. Вказує, що має сталі соціальні зв`язки, зокрема, рідну сестру, що турбується про неї та інших родичів. Обвинувачена також зазначає, що не має можливості вчинити інший злочин, користуючись електронними пристроями, а листи, на які посилається прокурор у клопотанні, не мають відношення до матеріалів справи. Виходячи із зазначеного, обвинувачена вважає, що підстав для задоволення клопотання прокурора немає.

Захисник повністю підтримав позицію обвинуваченої, вказавши про відсутність підстав для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні.

Водночас за змістом оскаржуваної ухвали обвинувачена та захисник подали суду клопотання про зміну запобіжного заходу. Обвинувачена та захисник просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисту поруку поручителя ОСОБА_14 або інший, що не пов`язаний з триманням під вартою. Свої клопотання сторона захисту обґрунтувала тим, що авторитет поручителя ОСОБА_14 є достатнім для того, щоб унеможливити настання негативних наслідків для кримінального провадження, що можуть виражатися у порушенні обвинуваченою процесуальних норм щодо прибуття до суду. Крім того зазначають, що у суду немає законних підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За результатами поданих клопотань ухвалою суду від 22 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою, та відмовлено у задоволенні клопотань, поданих обвинуваченою та захисником, про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвала суду обґрунтована тим, що наразі продовжують існувати ризики, можливість існування яких була встановлена у попередніх ухвалах суду, якими обвинуваченій був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначені прокурором у клопотанні: 1) обвинувачена може переховуватися від суду, 2) обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом врахована тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та доходить висновку, що обставини, на які посилається прокурор в обвинувальному акті, дають достатні підстави суду вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Так суд дійшов висновку, що обвинувачена може переховуватись від суду, перебуваючи на волі, оскільки не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроби залишити територію України. Рідна сестра обвинуваченої періодично знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї суду не відомо, обвинувачена не надала будь-якої підтвердженої інформації про них. Наявність знайомих та друзів, а також можливого авторитету в міжнародній правовій спільноті, про що зазначає обвинувачена, не є сталими соціальними зв`язками, що можуть забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Суд, посилаючись на обставини, встановлені у попередніх ухвалах суду, зазначив, що під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 року, згідно з даними якого вона на початку березня 2022 року намагалася виїхати до м. Бєлгород російської федерації, де у неї проживає племінниця. Крім того, під час судового розгляду обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини.

Також судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої. Судом враховано, що санкцією ч. 1 ст. 111 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Окрім того, доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 судом обґрунтована не лише суворістю можливого покарання, а усім комплексом ризиків, які об`єктивно існують у даному кримінальному провадженні та передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою та зазначені вище обставини, суд дійшов висновку про наявність ризику того, що вона може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання, і такий ризик ураховується судом у сукупності з ризиками вчинити інший злочин.

Суд погодився з доводами прокурора, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки, як випливає із наданих прокурором доказів, що наявні в матеріалах справи, зокрема, листів, адресованих керівництву рф та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про нібито підтримку українською владою праворадикальних та ультранаціоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади в зв`язку із Революцією Гідності в 2014 році. Оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», суд дійшов висновку, що існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

При цьому, суд наголосив, що дана інформація та документи не сприймаються судом як доказ вини обвинуваченої у вчиненні відповідних діянь, а лише розцінюється як можливий чи вірогідний ризик вчинення правопорушення. Саме оцінка вірогідності ризиків і є відповідно до ст. 177 КПК України завданням суду при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.Таким чином, суд вважав, що існують обґрунтовані ризики того, що перебуваючи на волі, обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Виходячи із зазначеного, суд вважає встановленими та доведеними ризики, що передбачені п.п. 1 та 5 ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Окрім того, при вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом враховано стан здоров`я обвинуваченої.Так судом взято до уваги інформація Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області від 15 червня 2022 року, відповідно до якої стан здоров`я ОСОБА_8 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ України вона не потребує; відповіді № 681 від 2 серпня 2022 року з Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області, за змістом якої стан здоров`я ОСОБА_8 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ вона не потребує; відповіді № 888 від 29 травня 2023 року з Філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області, згідно з якою стан здоров`я ОСОБА_8 на даний час стабільний, задовільний. Стаціонарного лікування вона не потребує. Потребує постійного прийому гіпотензивних препаратів, які є в наявності Київській міській медичній частині. Необхідною медичною допомогою ОСОБА_8 забезпечена в повному обсязі. Інша інформація в розпорядженні суду відсутня та стороною захисту не подавалася. У суду також відсутні будь-які підтвердження неможливості перебування ОСОБА_8 в слідчому ізоляторі за станом здоров`я.

Окрім того, зважаючи на існуючий під час воєнного стану неабиякий суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 4 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суду не надано жодних доказів того, що ризики, передбачені п.п. 1 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України та зазначені у попередніх ухвалах Солом`янського районного суду м. Києва, якими обвинуваченій було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, зменшилися чи зникли.

Досліджуючи питання законності застосування до обвинуваченої запобіжного заходу під час досудового розслідування, суд вказав про те, що дані обставини вже перевірялися слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва під час судового засідання та винесення ухвали від 12 квітня 2022 року, в результаті чого запобіжний захід було продовжено.Суд також акцентував увагу, що не наділений повноваженнями надавати оцінку ні постанові прокурора, якою обвинуваченій обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, ні ухвалі слідчого судді від 12 квітня 2022 року, оскільки це прерогатива суду апеляційної інстанції. Як встановлено під час судового засідання ухвала слідчого судді набрала законної сили, рішень суду апеляційної інстанції про її скасування не приймалось.

Зважаючи на положення абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також ст. 177 та 178 КПК України, зокрема, репутацію обвинуваченої, яка, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду або вчинити новий злочин, та те, що застава не зможе запобігти цьому, суд не визначив розмір застави.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави, пославшись на положення ч. 1 ст. 5 КПК України, суд акцентував увагу, що при вирішенні питання про можливість визначення (невизначення) розміру застави керується чинною на дату винесення ухвали редакцію абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, яка, як вже зазначалось, дає суду право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1… КК України. Оскільки в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду від 12 квітня 2022 року розмір застави не визначений, суд продовжив строк дії запобіжного заходу без визначення застави.

Крім того, суд, врахувавши положення ч. 6 ст. 176 КПК України, дійшов висновку про відсутність будь-яких процесуальних підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на інший, що не пов`язаний із триманням під вартою.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання обвинуваченої під вартою без визначення розміру застави може забезпечити її належну процесуальну поведінку, інші запобіжні заходи, що не пов`язані із триманням під вартою, в силу закону застосовані бути не можуть. Таким чином, правові підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, щоза змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій вирішено на стадії судового розгляду, тобто, на час вирішення питання продовження строку тримання обвинуваченої під вартою судом першої інстанції здійснюється перевірка обґрунтованості висунутого обвинувачення та з`ясування обставин кримінального провадження шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги, як і пояснення обвинуваченої та захисника під час апеляційного розгляду про відсутність у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого злочину, порушення прав обвинуваченої під час досудового розслідування, неналежність та недопустимість доказів, зібраних стороною обвинувачення під час досудового розслідування, є непереконливими, оскільки підлягають перевірці під час судового розгляду судом першої інстанції. Щодо доводів обвинуваченої про порушення її прав під час судового розгляду, то такі обставини є предметом перевірки судом апеляційної інстанції у разі подання апеляційної скарги на рішення, передбачені ч. 1 ст. 392 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , врахував дані про її особу, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачена може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, та дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і зменшились, але продовжують існувати.

Відповідно до матеріалів, які є у розпорядженні колегії суддів, ОСОБА_8 є раніше не судимою особою. За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцять років, з конфіскацією майна або без такої.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З огляду на викладене, колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих їй дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину може спонукати її переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів, з урахуванням встановлених судом першої інстанції на час розгляду клопотань обставин, вважає небезпідставним висновок суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_8 сталих міцних соціальних зв`язків. При цьому колегія суддів вважає непереконливими доводи обвинуваченої про безпідставність таких висновків суду з посиланням на те, що її рідна сестра перебуває постійно в Україні, що у неї є племінник - ОСОБА_15 , який підтримує її та щодо якого суду першої інстанції надані відповідні акти про недостачу продуктів, переданих та відправлених від нього, оскільки наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали не підтверджують наведені обвинуваченою обставини.

Так само колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність знайомих та друзів, а також можливий авторитет у міжнародній правовій спільноті, про що зазначає обвинувачена та захисник, не є сталими соціальними зв`язками у контексті положень ст. 178 КПК України.

Водночас колегія суддів враховує, що стороною захисту не заперечується, що ОСОБА_8 хотіла виїхати за межі країни, хоча, як зазначає захисник та обвинувачена, не у зв`язку з даним кримінальним провадження, а у зв`язку з війною, проте, встановлені у своїй сукупності обставини, а також характер та обставини інкримінованого обвинуваченій злочину, на думку колегії суддів, свідчать, що є небезпідставною можливість зміни обвинуваченою місця проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто, наявний ризик переховування обвинуваченої від суду.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у наданні іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та інтернет-ресурсів.

Стороною захисту заперечуються обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а, окрім того, обвинувачена зазначила, що листи неурядової правозахисної організації, на які посилається прокурор, визнані законною правозахисною діяльністю та не є предметом обвинувального акту.

Однак, оскільки всі ці обставини підлягають перевірці та оцінці у сукупності з іншими обставинами та доказами у кримінальному провадженні, є не безпідставним висновок суду першої інстанції про продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі без здійснення відповідного контролю доступу до засобів мобільного зв`язку та Інтернет мережі, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризиків у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів враховує, що за змістом абзацу 8 ч. 4 ст. 183, ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються, серед іншого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід - тримання під вартою та суд має право не визначити розмір застави.

Водночас відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року за конституційними скаргами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України (Справа № 3-111/2023(207/23, 315/23) № 7-р(ІІ)/2024, Суд вбачає правомірною мету, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 Кодексу, маючи намір посилити захист суверенітету територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану) особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

Суд зазначив, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Тож під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177 та 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги те, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на положення ст. 5, ч. 6 ст. 176, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченій.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що судом першої інстанції не враховані дані щодо її особи, які викладені у листах Голови Ради Київської міської організації Ветеранів України № 25 від 24 жовтня 2022 року та № 7 від 5 червня 2023 року, в яких їй надана виключно позитивна характеристика, зазначено про її міцні соціальні зв`язки, те, що її називають українською «Мати-Терезою», а також не врахована заява ОСОБА_10 , яка подала нотаріально посвідчену заяву про передачу обвинуваченої на поруки.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

За відсутності ОСОБА_10 під час розгляду поданих в судовому засіданні клопотань як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, що було підтверджено і під час апеляційного розгляду обвинуваченою, даних про визнання судом ОСОБА_10 такою, що заслуговують на довіру, а також, що ОСОБА_10 погоджуються взяти на себе передбачені законом обов`язки, при встановлені існуючих у кримінальному провадженні ризиків, колегія суддів доходить висновку, що застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, а також особистого зобов`язання або домашнього арешту на даний час не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої та доводів сторони захисту про неврахування судом першої інстанції оновленої медичної документації щодо стану здоров`я обвинуваченої, то колегія суддів враховує, що під час апеляційного розгляду обвинуваченою дійсно були надані для огляду медичні довідки щодо стану її здоров`я, необхідності проведення додаткових обстежень та лікування. Проте, за змістом оскаржуваної ухвали, окрім наданих раніше медичних довідок, будь-якої нової медичної документації стороною захисту не надано, а, відтак, наведені доводи є непереконливими.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги доводи обвинуваченої про прийняття її заяви Європейським судом з прав людини. Однак, надана стороною захисту копія листа Секції попереднього розгляду заяв від 25 квітня 2024 року на адресу ОСОБА_8 , який викладений частково іноземною мовою без здійснення перекладу та який не завірений у встановленому законом порядку, що позбавляє суд апеляційної інстанції у повному обсязі ознайомитись з його змістом, не свідчить про відсутність ризиків та не спростовує висновків суду першої інстанції на даному етапі судового розгляду.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Таким чином, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченої на даному етапі судового розгляду іншого запобіжного заходу, а саме, у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

У зв`язку з встановленими під час апеляційного розгляду обставинами колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, шляхом з`ясування існуючих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, які мають значення для вирішення питання доцільності продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченої не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року, якою, серед іншого, обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 20 червня 2024 року включно без визначення розміру застави- залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4