Справа №463/9204/24
Провадження №1-кс/463/7750/24
У Х В А Л А

18 жовтня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 05.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000131 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржники звернулися до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 05.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000131 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Просять таку скасувати.

Скаргу мотивує тим, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0000131 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочато за зверненням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали клопотання від 30.08.2024 року про вручення їм пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, а також допит в процесуальному статусі потерпілого у зв`язку із заподіянням їм кримінальним правопорушенням шкоди. За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим винесено оскаржувану постанову від 05.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000131 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Скаржники вважають оскаржувану постанову незаконною, невмотивованою, необґрунтованою та постановленою без проведення належного досудового розслідування. А тому просять таку скасувати.

А тому звернулися до слідчого судді з відповідною скаргою, яку просить задовольнити.

Скаржники просили розгляд скарги проводити у їх відсутності, вимоги скарги підтримують та просять задовольнити.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, а тому слідчий суддя вважає, що враховуючи клопотання скаржників, скаргу слід розглянути у відсутності скаржників на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. До судового засідання не скерував письмових заперечень на скаргу.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що в задоволенні такої слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0000131 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України (за фактом невиконання службовими особами Стрийського відділу поліції ГНПУ у Львівській області (в подальшому Стрийського районного управління ГНПУ у Львівській області) ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області (справа №456/4477/18, провадження №1-кс/456/1373/2018). В ході досудового розслідування встановлено, що СВ Стрийського РУП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001621 від 22.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, зареєстрованому на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міжрайонного суду Львівської області від 21.11.2018 №456/4477/18 про зобов`язання уповноваженої службової особи внести відомості в ЄРДР по заяві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 30.10.2018, яка подана 05.11.2018). Вказане кримінальне провадження розпочато за зверненням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Як зазначають скаржники у поданій скарзі в межах вказаного кримінального провадження №0000131 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали клопотання від 30.08.2024 року про вручення їм пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, а також допит в процесуальному статусі потерпілого у зв`язку із заподіянням їм кримінальним правопорушенням шкоди. Копії вказаного клопотання скаржниками до матеріалів скарги не долучено.

За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим винесено оскаржувану постанову від 05.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000131 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

З урахуванням цих положень, потерпілим може бути 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової), яка 2) подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або 3) яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і тому вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Слід враховувати, що слідчий має право відмовити особі у визнанні її потерпілим. Зокрема, така відмова (у формі постанови) є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч. 5 ст. 55 КПК України). Це єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим.

Так, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Проаналізувавши постанову слідчого, останній вважає, що в ході кримінального провадження не встановлено достатніх відомостей, які б свідчили на спричинення, або ж замаху на спричинення заявникам моральної, фізичної або майнової шкоди.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. При вирішенні питання про встановлення процесуального статусу осіб, таким чином, необхідно чітко вказати, на підставі яких доказів в осіб виникає такий процесуальний статус

Окрім цього, звертаю увагу на те, що процесуальний статус потерпілого виникає саме з моменту, коли встановлено, що цій особі було завдано шкоди. У цьому випадку скаржник не надає будь якого підтвердження завдання йому будь-якої шкоди кримінальним правопорушенням.

Слідчий суддя критично ставиться до доводів скаржників з приводу того, що постанова є незаконною та необґрунтованою. У постанові слідчого є мотивувальна частина з посиланням на положення КПК, яка містить мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування (у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки спричинена шкода підлягає доказуванню, а на даний момент недостатньо відомостей, які б свідчили про шкоду, завдану скаржникам кримінальним правопорушенням).

Слід зазначити, що сам факт внесення відомостей в ЄРДР не свідчить про вчинення кримінального правопорушення, а є підставою для проведення певних слідчих (розшукових) дій з метою перевірки обставин викладених заявниками та виконання завдання кримінального провадження.

А тому у вимозі про скасування постанови слідчого від 05.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000131 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, слід відмовити, оскільки скаржниками не доведено будь-якими доказами як факту спричинення шкоди, так і розміру шкоди, що була завдана, або могла бути завдана кримінальним правопорушенням. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що таким чином права скаржників не обмежуються, оскільки визнання потерпілим може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) вид і розмір шкоди, що була завдана кримінальним правопорушенням.

Керуючись вимогами ст.ст.303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

В скарзі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 05.09.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000131 від 12.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1