Номер провадження: 11-кп/813/511/24
Справа № 522/6781/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000087, внесеному до ЄРДР 05.04.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

установив:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 10 (десять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 01.05.2018 року, з моменту фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 01.05.2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 29 серпня 2024 року подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу.

Крім того, у поданій апеляційній скарзі заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що обвинуваченим у липні 2023 було подано апеляційну скаргу на вирок суду, яка не надійшла на адресу суду з невідомих йому причин.

У судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року, та просили його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення заявленого клопотання, оскільки з моменту оголошення вироку до подачі апеляційної скарги пройшло більше року.

Потерпілий, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотанням про відкладання справи не подавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які служать вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 392 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 395 КПК України визначено, що апеляційна скарга, на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.

Частиною третьою статті 395 КПК України встановлено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Статтею 116 КПК України унормовано, що строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржуваний вирок суду було ухвалено 09 червня 2023 року, у той же день, обвинувачений отримав копію вироку (а.с. 192-204 т.3), тобто строк для апеляційного оскарження, обвинуваченому, почав обчислюватись з дня вручення копії вироку, відповідно до 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу було подано до апеляційного суду 29 серпня 2024 року, тобто поза межами тридцятиденного строку на апеляційне оскарження.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Так, у клопотанні про поновлення строку обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що у липні 2023 року ним було подано апеляційну скаргу на вирок суду, яка не надійшла на адресу суду з невідомих йому причин.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, апеляційна скарга обвинуваченого, яка була б датована липнем 2023 року відсутня, а доказів передання апеляційної скарги уповноваженій особі слідчого ізолятору, стороною захисту не надано. У свою чергу, 13 жовтня 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 під розписку отримав копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження за апеляційного скаргою прокурора на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року (а.с.241 т.3). У подальшому, 16 жовтня 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на вказану апеляційну скаргу, в яких просив оскаржуваний вирок залишити без змін (а.с.242-245 т. 3), тобто, з 13 жовтня 2023 року останній достеменно знав про відкриття апеляційного провадження лише за апеляційної скаргою сторони обвинувачення. При цьому,обвинувачений ОСОБА_7 не звертався до Одеського апеляційного суду із заявами щодо стану розгляду його апеляційної скарги. Також, впродовж ознайомлення з матеріалами справи з 12 грудня 2023 року по 02 квітня 2024 року обвинувачений ОСОБА_7 не повідомляв Одеський апеляційний суд про відсутність в матеріалах справи його апеляційної скарги. Однак, лише у судовому засіданні 13 червня 2024 року повідомив про відсутність його апеляційної скарги, тобто, майже після року з моменту проголошення вироку.

Твердження обвинуваченого про те, що першочергову апеляційну скаргу він подав у строк, передбачений ст. 395 КПК України,апеляційний суд визнає сумнівними, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви, тому наведені апелянтом доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження, не є об`єктивно непереборними та поважними і не дають підстав для поновлення строку на оскарження судового рішення, та ним не наведено жодної поважної причини пропуску цього строку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга, подана після закінчення строку апеляційного оскарження, повертається, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Оскільки підстав для поновлення пропущеного процесуального строку немає, у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту.

Керуючись статями 113, 116, 117, 370-372, 376, 395, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000087, внесеному до ЄРДР 05.04.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4