ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3262/24 Справа № 932/697/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0001073 за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Донецьк, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не в повному обсязі врахував особу обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення зник, не вчинив жодних дій для надання потерпілому допомоги, щиро не розкаявся, надавав суду неправдиві покази з метою уникнути покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що за показами обвинуваченого ОСОБА_8 він наніс потерпілій декілька ударів кулаком в обличчя та ногою по тулубу, при цьому ножових поранень не наносив, що також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не бачили щоб ОСОБА_8 наносив потерпілій удари ножем.

Окрім того, обвинувачений зазначив, що коли він покинув квартиру, то потерпіла була жива.

Звертає увагу на те, що суд при ухваленні рішення взяв до уваги покази свідків, які були надані ними під час досудового розслідування.

Також судом в порушення вимог КПК України взято до уваги покази свідків- працівників поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є зацікавленими особами.

Зазначає, що протокол огляду місця події від 17.11.2021 року є недопустимим доказом, оскільки у вказаному протоколі графа за участю спеціаліста не була заповнена, а також у зв`язку з тим, що під час цієї слідчої дії було виявлено та вилучено два сліди пальця руки, які були отримані з порушенням КПК України, так як таке вилучення було проведено особисто слідчим без залучення інспектора-криміналіста, також ці сліди вилучено з ножа, який на експертизу не надавався.

Окрім того, до протоколу огляду місця події не було додано дактилоскопічну таблицю із зображенням схеми розташування слідів та об`єктів, так як така таблиця не складалась.

Вказує на те, що експерту для проведення судової трасологічної експертизи було надано паперовий конверт, в якому знаходилась липка стрічка зі слідами пальців рук, однак цей конверт не містить номеру чи підписів, за якими його можна ідентифікувати, а тому не можна стверджувати, що вказана липка стрічка вилучалась саме з місця події.

Окрім того, висновок експерта № СЕ-19/104-22/640-Д не містить інформацію щодо об`єкта - носія слідів. При цьому, відеозйомка огляду місця події не проводилась, об`єкт - носій слідів експерту не надавався, а тому не можна стверджувати, що сліди на липку стрічку були вилучені з ножа.

Зазначає, що постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 17.11.2021 року є недопустимим доказом, оскільки перелічені у цій постанові речові докази не можна ідентифікувати, так як не вказано, до яких пакетів вони поміщені, якими бірками їх було скріплено, та чи є на бірках підписи посадових осіб, понятих, яких саме, та печатки.

Стверджує, що змінений обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам КПК України, оскільки з обвинувального акта вбачається, що в результаті протиправних дій ОСОБА_8 померла ОСОБА_13 , однак у цьому обвинувальному акті відсутні відомості про особу потерпілого, також стороною обвинувачення до суду не надано постанови про залучення потерпілого у цьому провадженні. Вказані обставини свідчать про порушення прав потерпілого, передбачених ст.56 КПК України.

Вважає, що характер та послідовність дій ОСОБА_8 свідчать про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, в ніч з 16.11.2021 року на 17.11.2021 року, більш точний час встановити не виявилося можливим, ОСОБА_8 , знаходячись за тимчасовим місцем мешкання малознайомої ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, почав наносити удари руками та ногами в область голови та тулубу потерпілої ОСОБА_13 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, синець та садна на голові, крововиливи в товщу м`яких тканин голови, лінійний перелом внутрішньої кісткової пластини лівої скроневої та потиличної кісток, крововиливи під тверду мозкову оболонку, крововиливи під м`яку мозкову оболонку, які є тяжкими за ознакою небезпеки для життя, повний закритий перелом 7-го ребра праворуч з крововиливами в товщу м`яких тканин грудної клітини, під капсулу печінки та в товщу підшлункової залози, які відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_13 два удари кухонним ножем в область лівого стегна та в область лівої бічної поверхні тазу, заподіявши потерпілій ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: одного сліпого колото-різане поранення лівої бічної поверхні тазу, яке є легким та не супроводжувалось розладом здоров`я, одного сліпого колото різаного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії та перетином стегнової вени, крововиливом в навколишні м`які тканини, яке є тяжким за ознакою небезпеки для життя, від яких потерпіла ОСОБА_13 померла на місці вчинення злочину через короткий проміжок часу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, однак не підтримали апеляційну скаргу захисника в частині наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується:

- показами обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції не заперечував того факту, що він ввечері 16.11.2021 року наніс ОСОБА_13 декілька ударів кулаком в обличчя, та коли вона впала, наніс їй ще 2-3 рази удари правою ногою в ліву частину тулубу, також попередив потерпілу, що може викинути її з балкону;

- показами свідка ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції повідомила, що вона, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 випивали в її квартирі. Вона попросила ОСОБА_8 поговорити з ОСОБА_13 , щоб остання повернула їй телефон. Коли ОСОБА_13 прийшла, ОСОБА_8 спитав у неї за мобільний телефон та скільки вона буде ще продовжувати красти. Потім ОСОБА_8 двічі вдарив кулаком ОСОБА_13 по обличчю, від чого та впала на підлогу і в неї бризнула кров на стіну. В цей час вона ( ОСОБА_9 ) пішла на кухню та не бачила, що відбувалося в кімнаті. Потім вона пішла спати та більше не бачила, щоб обвинувачений бив потерпілу. Ножа в руках у ОСОБА_8 також не бачила. Десь о 03.00 годині ранку вона зрозуміла, що вона померла і близько 08.00 години викликала поліцію. Також додала, що ОСОБА_8 пропонував викинути потерпілу з балкону, але вона не дозволила;

- показами свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні показав, що він мешкає разом із дружиною ОСОБА_9 та те, що він нічого не бачив, оскільки сліпий. Водночас він чув, як у них вдома ОСОБА_8 спілкувався з жінкою на ім`я ОСОБА_15 та чув, що ОСОБА_8 погрожував ОСОБА_15 , що викине її з балкону, чув звуки бійки. Дані події продовжувались близько однієї години. Далі ОСОБА_15 лягла поряд з його ліжком на полу, а ОСОБА_8 пішов з квартири;

- показами свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що, перебуваючи у квартирі ОСОБА_9 , вона бачила як ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_13 по обличчю, по голові, бив ногами, а потім ще 2-3 рази по нозі. Далі ОСОБА_8 пішов на кухню, та повернувшись, наніс ОСОБА_13 ще декілька ударів. При цьому в руках у ОСОБА_8 щось було, але що саме, вказати не може. ОСОБА_13 в цей час вже перебувала на полу, лежала на правому боці. Після цих дій, близько 00.00 годин вона ОСОБА_8 вигнала з квартири і закрила двері на замок. Додала, що ОСОБА_13 не наносила ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень, лише нецензурно виражалася у його бік;

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що він був старшим слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України. В його присутності до ОСОБА_8 примусові заходи з боку інших робітників поліції не застосовувалися, також не примушували ОСОБА_8 визнавати свою провину. Про будь-який вплив не вказував і сам ОСОБА_8 . Так само ОСОБА_8 не повідомляв і про наявність у нього будь-яких тілесних ушкоджень. Під час затримання на ОСОБА_8 були речі зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров. Даний протокол затримання було пред`явлено захиснику та самому ОСОБА_8 , будь-яких заперечень щодо змісту протоколу ніхто з учасників не виказував;

- показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні показав, що він був слідчим у кримінальному провадженні за фактом умисного вбивства ОСОБА_13 . За вчинення вказаного кримінального правопорушення було затримано ОСОБА_8 . Під час досудового розслідування від ОСОБА_8 будь-яких заяв про здійснення на нього тиску не надходило. Так само і він не застосовував до ОСОБА_8 ані психологічного, ані фізичного тиску. При цьому, ОСОБА_8 під час кожної слідчої дії був забезпечений захисником. Також ним з ОСОБА_8 було проведено слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_8 свою провину у вчиненому не визнавав.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами та висновками експертиз:

- протоколом огляду трупа від 17.11.2021 року, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_2 , оглянуто труп ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 9);

- протоколом огляду місця події від 17.11.2021 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено: сліди РБК, 4 ножі, кофту жовтого кольору, одяг з трупу, зрізи нігтьової пластини з лівої та правої руки трупу, зразки дистильованої води на марлевий тампон, змиви РБК з лівої та правої руки трупа. З рукоятки одного з ножів було виявлено та вилученого два сліди пальців рук на 1 липку стрічку (т. 1 а.п.11-29);

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2021 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вказали на ОСОБА_8 як на особу, яка 17.11.2021 близько 04.00 нанесла знайомій Марині 3 удари ножем в стегно лівої ноги (т. 1 а.п. 52-54, 55-57);

- протоколом затримання ОСОБА_8 від 17.11.2021 року, під час якого в присутності понятих було здійснено обшук ОСОБА_8 і в нього вилучені кросівки з білою підошвою зі слідами РБК, куртка білого кольору зі слідами РБК, штани сірого кольору зі слідами РБК, що належать ОСОБА_8 та були на ньому (т. 1 а.п.58-61);

- протоколом слідчого експерименту від 17.11.2021 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_10 на місці вчинення злочину розповіла про обставини його вчинення та показала механізм завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 68-74);

- висновком експерта № 775/НЕ від 10.12.2021, відповідно до якого у ОСОБА_13 виявлено численні тілесні ушкодження, в тому числі, сліпе колото-різане поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії та перетином стегнової вени, крововиливом в навколишні м?які тканини зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією.

Смерть її настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням магістральних судин, яке ускладнилось крововтратою, що підтверджено даними судово-медичної експертизи трупу та судово-гістологічного дослідження, за 7-11 годин до огляду трупа.

Тілесне ушкодження у вигляді сліпого колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії та перетином стегнової вени, крововиливом в навколишні м?які тканини утворилось від одноразової дії твердого плаского предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, перебуває в прямому причинному зв?язку з настанням смерті та воно є тяжким за ознакою небезпеки для життя.

Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень та дані судово-гістологічного дослідження (наявність слабко вираженої лейкоцитарної реакції), можна вважати, що всі вищезазначені тілесні ушкодження утворились за життя, в проміжок часу, який міг вимірюватись від 4 до 16 годин до настання смерті.

Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень та причину смерті можна вважати, що після утворення всіх виявлених ушкоджень потерпіла була здатна здійснювати самостійні дії до моменту втрати свідомості (т. 1 а.п. 119-124).

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_16 підтвердив складений ним висновок;

- висновком експерта № 790 від 20.12.2021 року, відповідно до якого на речах підозрюваного ОСОБА_17 , а саме в слідах на його куртці (об`єкти N?N? 1-3,6-9,11,12,14), в слідах на його спортивних штанях (об?єкти N?N? 15,17,18,22) встановлена наявність крові людини. Ще в двох слідах на вказаній куртці (об?єкти N?N?10,13), і в двох слідах на вказаних вище спортивних штанях (об?єкти N?N?19,20) знайдена кров, видова належність якої не встановлена.

Не виключена можливість наявності на об`єктах N?N? 1-3,6-13,15,17-20,22 крові потерпілої ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 139-143);

- висновком експерта № 797 від 24.12.2021 року, відповідно до якого в слідах на носовій хустці, названій слідчим ганчіркою (об?єкт N?1), встановлена наявність крові людини.

Не виключена можливість наявності на об?єкті N?1 крові потерпілої ОСОБА_13 (т. 1 а.п 161-164);

- висновком експерта № 789 від 21.12.2021 року, відповідно до якого на парі кросівок (об?єкти N?N?1-10), які належать підозрюваному ОСОБА_8 , встановлена наявність крові людини, яка може походити від ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 170-173);

- висновком експерта № 12 від 14.01.2022 року, відповідно до якого сліди крові на ножі (об?єкти N?N? 1;2) могли походити від потерпілої ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 192-195);

- висновком експерта № СЕ-19/104-22/640-Д від 13.01.2022 року, відповідно до якого два сліди пальців рук розмірами 15х25 мм, 22х16 мм, відкопійовані на липкій стрічці розмірами 38х57 мм, вилучені 17.11.2021 в ході проведення огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_2 , залишені відповідно безіменним та середнім пальцями лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім?я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.п. 206-212).

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_18 підтвердив складений ним висновок;

- протоколами слідчого експерименту від 23.12.2021 з фототаблицею до них, під час яких ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розповіли про обставини та показали механізм завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 (т. 2 а.п. 5-7, 11-15);

- висновком експерта № 84-МК від 20.01.2022 року, відповідно до якого пошкодження N?1 на шматку шкіри з лівого стегна та пошкодження N?2 на шматку шкіри з бічної поверхні тазу від трупа ОСОБА_13 могли бути заподіяні клинком представленого на експертизу ножа (т. 2 а.п. 73-79);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами та висновками експертиз, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

Доводи захисника про те, що за показами обвинуваченого ОСОБА_8 він потерпілій не наносив ножових поранень, що також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не бачили, щоб ОСОБА_8 наносив потерпілій удари ножем, - є безпідставними, оскільки винуватість ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та протоколами слідчого експерименту, які були проведені зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вказували на ОСОБА_8 як на особу, яка ножем нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_13 , при цьому свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції вказувала на те, що під час цих обставин вона щось бачила в руках обвинуваченого.

Також на ножі, який був вилучений з місця події, було виявлено сліди пальців рук, які залишені ОСОБА_8 , що підтверджується висновком експерта № СЕ-19/104-22/640-Д від 13.01.2022 року .

Окрім того, свідок ОСОБА_14 , який хоч і не бачив конфлікту, однак чув спілкування обвинуваченого з потерпілою, звуки бійки та те, що ОСОБА_8 погрожував ОСОБА_13 , що викине її з балкону.

Доводи сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого мотиву та умислу на вбивство потерпілої колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Частина 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на встановлені судом обставини колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого до та після вчинення злочину, а саме: наявність конфлікту у потерпілої і обвинуваченого, погрози обвинуваченого ОСОБА_8 викинути потерпілу ОСОБА_13 з балкону, при цьому потерпіла жодних тілесних ушкоджень обвинуваченому не спричиняла, що підтверджується показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишення потерпілої без медичної допомоги, а також механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізація тілесних ушкоджень (численні удари руками та ногами в область голови, тулуба, черева, а також ножем два удари в ліве стегно та ліву бічну поверхню тазу, де розташовані життєво-важливі стегнові артерії та стегнові вени з ушкодженням магістральних судин, що ускладнилось крововтратою, яке стало причиною смерті, що підтверджується висновком експерта № 775/НЕ від 10.12.2021), безумовно вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілої.

Твердження сторони захисту, що коли обвинувачений покинув квартиру, то потерпіла була жива, - не спростовує висновків суду щодо винуватості обвинуваченого, оскільки відповідно до висновку експерта № 775/НЕ від 10.12.2021 після утворення всіх виявлених ушкоджень потерпіла була здатна здійснювати самостійні дії до моменту втрати свідомості.

Посилання захисника на те, що суд при ухваленні рішення взяв до уваги покази свідків, які були надані ними під час досудового розслідування, - є безпідставними, оскільки з вироку суду вбачається, що суд як на докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення посилається на досліджені в судовому засіданні письмові докази сторони обвинувачення, в тому числі на протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та протоколи слідчого експерименту, які були проведені зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висновки експертиз та покази свідків, які були надані ними під час судового розгляду.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України протоколи слідчих експериментів належать до документів та в розумінні ст. 84 КПК України є самостійним джерелом доказів, під час якого слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В свою чергу показання особи є також самостійним джерелом доказів, порядок отримання яких встановлено ч. 1 ст. 95 КПК України.

Отже, зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.

Якщо відомості повідомлено підозрюваним, потерпілим, свідком під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК України, колегія суддів зазначає, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17).

Таким чином, колегія суддів не вбачає зазначених захисником порушень вимог КПК України при ухваленні судового рішення.

Твердження захисника, що судом в порушення вимог КПК України взято до уваги покази свідків - працівників поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є зацікавленими особами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не були свідками події, яка інкримінується обвинуваченому, та надавали покази лише щодо обставин затримання ОСОБА_8 та проведення з ним слідчого експерименту. Окрім того, колегією суддів встановлено, що вказаних свідків перед їх допитом було попереджено про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та приведено до присяги, а тому у суду відсутні підстави вважати, що вони надавали неправдиві покази, при цьому відсутнє підтвердження їх зацікавленості у цьому провадженні, окрім того, захисником таких підстав не зазначено. Також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в суді першої інстанції вказували на те, що вина ОСОБА_8 підтверджується зібраними доказами, сам ОСОБА_8 вину не визнавав, а тому покази зазначених свідків не є такими, що підтверджують вину обвинуваченого, що спростовує твердження апеляційної скарги захисника.

Посилання сторони захисту на те, що протокол огляду місця події від 17.11.2021 року є недопустимим доказом, оскільки у вказаному протоколі графа за участю спеціаліста не була заповнена, під час цієї слідчої дії було виявлено та вилучено два сліди пальця руки, які були отримані з порушенням КПК України, так як таке вилучення було проведено особисто слідчим без залучення інспектора-криміналіста, також ці сліди вилучено з ножа, який на експертизу не надавався, - не є слушним, оскільки з вказаного протоколу вбачається, що огляд місця події було проведено за відсутності спеціаліста, що не суперечить вимогам ч.3 ст.237 КПК України, відповідно до якої участь спеціаліста під час цієї слідчої дії не є обов`язковою. При цьому судом першої інстанції встановлено, що під час огляду місця події сліди були вилучені та відкопійовані на ліпку стрічку в присутності понятих, які є не зацікавленими особами, також ці події фіксувались в протокол слідчим, який є уповноваженою особою. Зауважень та заперечень під час огляду не було, відбитки пальців рук були опечатані та направлені на експертизу, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вилучення слідів пальців рук проведено належною особою - слідчим, без залучення інспектора-криміналіста, але в присутності понятих, з належним пакуванням, що узгоджується з вимогами ч.7 ст.237 КПК України, відповідно до якого, в тому числі, слідчий має право виготовляти відбитки та зліпки.

Крім того, залучення спеціаліста є правом сторін кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.71 КПК України, які не вважали за необхідне скористатись таким правом. Зазначені захисником порушення Інструкції про порядок залучення працівників органів досудового розслідування поліції та Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України як спеціалістів для участі в проведенні огляду місця події, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 03.11.2015 № 1339 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06.1.2015 за № 1392/27837, не вказують на порушення КПК України, що може бути підставою визнання доказу недопустимим відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, а тому відсутність порушень КПК України вказує на відсутність підстав визнання доказів недопустимими.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ніж на проведення дактилоскопічної експертизи не надавався, а також, що вказаний висновок експерта не містить інформацію щодо об`єкта - носія слідів, - є безпідставними, оскільки відповідно до п.2 ч.3 ст.69 КПК України експерт має право заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи.

З матеріалів провадження вбачається, що експерт для проведення повної дактилоскопічної експертизи і надання обґрунтованого висновку відповідно до вказаних вимог КПК України не звертався до слідчого з клопотанням про витребування ножа як носія слідів, а тому вказаний висновок експерта не може вважатися недопустимим доказом.

Водночас, відповідно до матеріалів провадження ніж надавався на проведення судово-медичної експертизи, та за висновком цієї експертизи пошкодження №1 та №2 могли бути заподіяні клинком представленого на експертизу ножа.

Доводи захисника про те, що до протоколу огляду місця події не було додано дактилоскопічну таблицю із зображенням схеми розташування слідів та об`єктів, так як така таблиця не складалась, - не є слушними, оскільки ст.237 КПК України не передбачає обов`язкового складання схем під час огляду місця події, водночас, колегією суддів встановлено, що відповідно до вимог вказаної статті додатками до цього протоколу огляду місця події від 17.11.2021 року є фототаблиця, яка виготовлена та підписана слідчим (т.1 а.п. 18-29).

Посилання сторони захисту на те, що експерту для проведення судової трасологічної експертизи було надано паперовий конверт, в якому знаходилась липка стрічка зі слідами пальців рук, однак цей конверт не містить номеру чи підписів, за якими його можна ідентифікувати, - не є слушним, оскільки судом першої інстанції встановлено, що пакування об`єкту прибуло до експерта без пошкоджень та порушень цілісності упаковки. Допитаний в суді експерт ОСОБА_18 підтвердив свої висновки та надав обґрунтовані відповіді на поставлені питання, вказуючи при цьому, що наданий на експертизу матеріал зі слідами пальців рук був належним чином упакований, що дозволило йому провести дане дослідження. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вказані захисником обставини не є тим істотним порушенням вимог КПК України, яке може бути підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що відеозйомка огляду місця події не проводилась, об`єкт - носій слідів експерту не надавався, а тому не можна стверджувати, що сліди на липку стрічку були вилучені з ножа, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з протоколу огляду місця події вбачається, що хід цієї слідчої дії було зафіксовано на фотоапарат, фотографії роздруковано та долучено до протоколу у виді відповідних фототаблиць.

Колегія суддів вважає, що під час огляду місця події вимоги ч. 6 ст. 107 КПК України щодо застосування засобів фіксування кримінального провадження не порушено, оскільки фіксація такої процесуальної дії як проведення огляду місця події за допомогою технічних засобів не є обов`язковою. Сумніви в достовірності відомостей, отриманих у результаті огляду місця події, не виникають. Тому сама собою відсутність відеозапису в матеріалах кримінального провадження, з огляду на вищевикладені обставини, у цьому випадку не може бути підставою для визнання доказів, отриманих під час огляду місця події, недопустимими.

Посилання захисника на те, що постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 17.11.2021 року є недопустимим доказом, оскільки перелічені у цій постанові речові докази не можна ідентифікувати, так як не вказано, до яких пакетів вони поміщені, якими бірками їх було скріплено, та чи є на бірках підписи посадових осіб, понятих, яких саме, та печатки, колегія суддів вважає такими, що не є істотними порушеннями вимог КПК України, окрім того, суд першої інстанції обгрунтовано у вироку зазначив, що про вилучення цих доказів, їх пакування всім учасникам кримінального провадження було достеменно відомо, а щодо їх наявності та відповідності суд пересвідчився в судовому засіданні під час огляду цих речових доказів - спецпакету ЕХР0350850.

Твердження захисника, що змінений обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам КПК України, оскільки з обвинувального акта вбачається, що в результаті протиправних дій ОСОБА_8 померла ОСОБА_13 , однак у цьому обвинувальному акті відсутні відомості про особу потерпілого, також стороною обвинувачення до суду не надано постанови про залучення потерпілого у цьому провадженні є безпідставним з урахуванням вимог ч. 6, 7 ст. 55 КПК України відповідно до яких, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення ч.ч. 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб. Таким чином, КПК України не передбачає обов`язкового винесення слідчим постанови про залучення потерпілого.

Окрім того, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 зазначено, що потерпілою у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_19 , яка відповідно до матеріалів провадження є матір`ю загиблої ОСОБА_13 .

Також слід зазначити, що недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою для скасування судового рішення.

Доводи обвинуваченого в суді апеляційної інстанції про примушення його на досудовому розслідуванні визнати вину, в тому числі, під час проведення за його участі слідчого експерименту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали провадження не містять доказів вказаних обвинуваченим обставин, окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування про вказані обставини не повідомляв, що також підтверджується як матеріалами провадження, так і показами допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , при цьому свідок ОСОБА_20 зазначив, що під час проведення із обвинуваченим слідчого експерименту ОСОБА_8 вину не визнавав. Також під час судового розгляду сторона захисту клопотань щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 недозволених методів досудового розслідування не заявляла. Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо примушування ОСОБА_8 на визнання ним вини під час досудового розслідування нічого не зазначав. Окрім того, з вироку вбачається, що суд першої інстанції як на доказ винуватості обвинуваченого - протокол слідчого експерименту від 14.01.2022 року, який був проведений за участю ОСОБА_8 , не посилається.

Посилання обвинуваченого щодо незаконного вилучення під час затримання його речей, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, у якому, поміж іншого, зазначається результат особистого обшуку.

З протоколу затримання ОСОБА_8 вбачається, що в присутності понятих та захисника було здійснено обшук ОСОБА_8 і в нього вилучені кросівки з білою підошвою зі слідами РБК, куртка білого кольору зі слідами РБК, штани сірого кольору зі слідами РБК, що належать ОСОБА_8 та були на ньому.

Колегія суддів зазначає, що під час кримінального процесу вживаються всі можливі заходи, щоб речові докази не зазнали будь-якого впливу, особливо з боку зацікавлених осіб. Ці заходи включають несподівані обшуки, невідкладне фіксування доказів під час огляду місця події, детальні правила збереження речових доказів і навіть тримання особи під вартою для перешкоджання впливу на докази. Більше того, закон навіть передбачає кримінальну відповідальність за приховування слідів злочину. Мету убезпечення речових доказів від впливу особи має й обшук особи негайно після її затримання.

Виходячи з цього, у суду немає підстав вважати, що виявлення у обвинуваченого під час особистого обшуку речових доказів стало безпосереднім наслідком порушення цього права в значенні ч. 1 ст. 87 КПК України, оскільки такі властивості цих доказів не залежали від волі особи і особистий обшук міг бути проведений без добровільної згоди особи, тобто без будь-якого впливу інформації, отриманої від неї.

Таким чином, колегія суддів вважає, що докази винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 115 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання; обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, - не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення зник, не вчинив жодних дій для надання потерпілому допомоги, щиро не розкаявся, надавав суду неправдиві покази з метою уникнути покарання, - не є підставою для призначення більш суворого покарання обвинуваченому, оскільки судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, з фактичним врахуванням обставин кримінального правопорушення та призначенням обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що обрана позиція захисту не є підставою для призначення більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, оскільки така вимога прокурора не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, так як судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.

Отже, з урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.

Посилання обвинуваченого на те, що під час перебування під вартою стан його здоров`я погіршився, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в матеріалах провадження відсутні медичні застереження щодо неможливості перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, окрім того, вказана обставина не може бути підставою для пом`якшення призначеного покарання обвинуваченому, враховуючи обставини та наслідки вчиненого ним злочину, який після спричинення потерпілій ножових поранень медичну допомогу не надав, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2024 року залишити без задоволення

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4