КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною захисника ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, строком на 60 діб, тобто до 08 серпня 2024 року включно,

за участі сторін провадження:

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Київського СІЗО),

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, строком на 60 діб, тобто до 08 серпня 2024 року включно.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Зважаючи на це, а також беручи до уваги тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, продовження існування ризиків, які існували на момент обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник обвинуваченого посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Сторона захисту вважає, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення щодо існування ризиків, та їх незмінності, з чим сторона захисту категорично не погоджується.

На думку захисника, ризик переховуватись від суду відсутній, посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин (доведення існування заявлених ризиків), є недопустимим.

Доводи суду першої інстанції щодо наявності наведених в ухвалі ризиків, на думку апелянта, носять неконкретний та абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про наявність зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази обґрунтування щодо намірів або дій ОСОБА_6 , направлених на незаконний вплив на свідків.

Крім того, доводи суду першої інстанції щодо наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як зазначає захисник, не можуть служити підставою для наявності такого ризику, оскільки вказаний ризик відсутній.

Також захисник звертає увагу на те, що обвинувачений утримується під вартою з 2021 року, натомість суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що його підзахисний має право на справедливий судовий розгляд у розумні строки.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що не може продовження терміну утримання обвинуваченого під вартою застосовано з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, суд, з урахуванням вимог ст. ст. 177, 178 КПК України, а також характеру пред`явленої підозри, повинен був з`ясувати чи буде рішення про тримання ОСОБА_6 під вартою законним та доцільним, яке забезпечить його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не має можливості обмежитись застосуванням менш суворого запобіжного заходу.

Також захисник посилається на те, що сторона обвинуваченого надала суду всі наявні докази вини обвинуваченого, проте стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» не дотриманий.

Разом з тим, звертає увагу захисник і на те, що у порушення норм закону та практики ЄСПЛ, суд, при розгляді клопотання взагалі не розглянув можливість застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, не врахував, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні - обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини та не звернув уваги на той факт, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

Враховуючи ці та інші доводи, наведені у скарзі, а також посилаючись на судову практику Європейського суду з прав людини у контексті обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт звертає увагу на обов`язковість доказування існування заявлених ризиків, а не лише на зазначення їх стандартного переліку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, продовжити вчинення кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що ризики наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так саме, як і пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджується будь-якими фактичними даними, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року, оскільки, на думку колегії суддів, вказане судове рішення, відповідає вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, в тому числі на предмет його вмотивованості, з огляду на те, що в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому вважає це рішення законним та обґрунтованим.

Всупереч доводам апеляційної скарги, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі дані про особу обвинуваченого, про що наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Щодо доводів апеляційної скарги про доведеність винуватості ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом», то колегія суддів вважає, що на стадії судового розгляду до винесення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні суд позбавлений можливості давати оцінку будь-яким доказам, наданим сторонами та висловлюватись з приводу доведеності чи недоведеності винуватості особи.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 серпня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника, без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, строком на 60 діб, тобто до 08 серпня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 758/5774/21

Провадження №11-кп/824/4449/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач ОСОБА_1