ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 585/1674/20

провадження № 51-3199км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року,постановлену стосовно

ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бочечки Конотопського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 10000 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком приблизно 18 год 15 хв 19 червня 2017 року ОСОБА_8 приїхав до домогосподарства АДРЕСА_1 , в якому проживав ОСОБА_9 , з метою спонукати останнього принести вибачення ОСОБА_10 . Зайшовши у двір, ОСОБА_8 почав наполягати на тому, щоб ОСОБА_9 поїхав просити вибачення у ОСОБА_10 , на що ОСОБА_9 відповів відмовою. Внаслідок цього між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Втілюючи свій умисел, усвідомлюючи характер своїх дій, ОСОБА_8 умисно завдав кулаком правої руки удар в перенісся ОСОБА_9 , від якого той втратив рівновагу та впав на землю. Не зупинившись на вчиненому, ОСОБА_8 взяв ОСОБА_9 руками за ноги і потягнув по землі в напрямку виходу з двору. В той час потерпілий схопився правою рукою за металевий стовпчик, а ОСОБА_8 підійшов до нього з боку і наступив правою ногою на праву руку ОСОБА_9 на кисть. Після того як ОСОБА_9 відпустив руку, ОСОБА_8 знову взяв його за ноги і витяг за межі двору та завдав декілька ударів ногою по тулубу, удар правою ногою по лівій нозі в нижній частині, чотири удари в передребер`я зліва лівою ногою. В ході цього ОСОБА_9 , закриваючись від ударів, обхопив голову руками, а ОСОБА_8 завдав йому ще 5 ударів ногами по голові та тулубу. Після цього ОСОБА_8 сів в автомобіль і поїхав з місця події. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 ОСОБА_9 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності задоволено. Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2021 року скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі пункту 1 частини 2 статті 284, статті 417 КПК, та звільнено ОСОБА_8 згідно пункту 3 частини 1 статті 49 КК від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 122 КК у зв`язку із закінченням строку давності.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзіпотерпіла, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На підтвердження вимог касаційної скарги потерпіла зазначає, що апеляційний суд, закриваючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 на підставі пункту 1 частини 2 статті 284, статті 417 КПК, та звільняючи його згідно пункту 3 частини 1 статті 49 КК від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 122 КК у зв`язку із закінченням строку давності, не ухвалив рішення щодо заявленого нею цивільного позову.

Позиції учасників судового провадження

Представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просила задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні не погодився з вимогою касаційної скарги щодо скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а в іншій частині підтримав вимоги касаційної скарги.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановления ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Отже, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Однак суд апеляційної інстанції, закриваючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 на підставі пункту 1 частини 2 статті 284, статті 417 КПК, та звільняючи його згідно пункту 3 частини 1 статті 49 КК від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 122 КК у зв`язку із закінченням строку давності, в оскаржуваній ухвалі не зазначив про залишення цивільного позову ОСОБА_7 без розгляду та про можливість потерпілій звернутися до суду з цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду апеляційної інстанції в цій частині необхідно змінити, а касаційну скаргу потерпілої задовольнити частково.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Сумського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 залишити без розгляду.

В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3