ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1614/24 Справа № 183/6281/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

скаржника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0001423, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року, скаргу ОСОБА_8 про скасування постанови слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 05.04.2024 року про закриття кримінального провадження №0001423 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - залишено без задоволення.

В обґрунтування постановленої ухвали слідчий суддя зазначив, що постанова слідчого у повній мірі відповідає вимогам процесуального законодавства. Слідчий суддя зазначив, що положення кримінального процесуального закону при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження слідчим порушені не були. Слідчий суддя вважав, що ОСОБА_8 у своїй скарзі не довів, що в даному кримінальному провадженні слідчим не було проведено досудове розслідування повно, об`єктивно, всебічно та ефективно, та не спростував, що по цим же подіям судові рішення винесені судами при розгляді цивільного позову. Вказані рішення не скасовані.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення поданої скарги та скасування постанови слідчого.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Разом з апеляційною скаргою, апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Зазначив, що повний текст ухвали слідчого судді було отримано лише 15 серпня 2024 року засобами поштового зв`язку. Просив визнати причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування апеляційних вимог скаржник зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 05.04.2024 року ним не отримувалась до моменту ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, а в матеріалах справи відсутні письмові докази направлення постанови.

Закриття кримінального провадження, на думку апелянта вказує на бездіяльність слідчого, який намагається якнайшвидше закрити справу без повного з`ясування всіх обставин кримінального провадження та однобічно.

На думку апелянта, слідчий суддя не дослідив належним чином матеріали кримінального провадження, а тому прийшов до невірного та передчасного висновку.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні, просилив ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вважав її законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думки учасників процесу, перевіривши надані матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд скарги ОСОБА_8 про скасування постанови слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 05.04.2024 року про закриття кримінального провадження №0001423, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 22 липня 2024 року. Натомість слідчим суддею цього дня було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення.

У свою чергу, згідно супровідного листа копія повного тексту оскаржуваної ухвали була направлена ОСОБА_8 25 липня 2024 року та отримана ним особисто у поштовому відділенні 15 серпня 2024 року. Строк подання апеляційної скарги спливав 27 липня 2024 року, що свідчить про відсутність у заявника достатнього часу для ознайомлення з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення та підготовки і подання апеляційної скарги.

Враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК України та вищенаведені правові позиції, як Об`єднаної палата ККС ВС, так і Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили заявника ОСОБА_8 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк підлягає поновленню відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК України.

Згідно з приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, на досудовому провадженні, можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень глави 26 КПК України.

За результатами розгляду скарги слідчий суддя, як це встановлено ч. 2 ст. 307 КПК України, вправі прийняти одне з передбачених цією нормою рішень, в томі числі винести ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 05.04.2024 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001423 від 27.02.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Підставою для закриття кримінального провадження стали результати проведеного досудового розслідування, належного виконання слідчим вимог 4 глави КПК України, щодо збирання доказів та їх оцінки.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, показань, речових доказів і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Під час досудового розслідування, слідчим встановлено та обгрунтовано обставини подій та їх наслідки, що вказано у постанові про закриття кримінального провадження, встановлено наявність у правовідносинах ОСОБА_11 та ОСОБА_8 цивільно-правових відносин.

Так, слідчим встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді, 15.01.2024 проведено тимчасовий доступ до документів, а саме: завірених належним чином копій документів, за якими нотаріус посвідчував договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.02.2007, договору купівлі-продажу від 15.02.2007, заяви ОСОБА_12 , заява ОСОБА_11 , витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна серії ЕЕ 265196, витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна серії ЕЕ 263197, довідки серії НОМЕР_1 , карток фізичної особи платника податків ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , квитанції від 13.02.2007, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_2 , заявником якого був ОСОБА_8 , у котрому зазначено, що інвентаризаційна вартість виробничого приміщення за вищевказаною адресою становить 50 475 гривень.

Як встановлено під час досудового слідства 15.02.2007 в м. Новомосковську, Дніпропетровської області між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 був укладений договір купівлі-продажу виробничих приміщень, розташованих в АДРЕСА_1 , який мав письмову форму, був нотаріально завірений. Даним договором була встановлена сума продажу виробничого приміщення 50000 гривень і обумовлено, що дану суму покупець, тобто ОСОБА_11 передала до підписання договору, а продавець, тобто ОСОБА_8 отримав її і даний факт засвідчений в договорі його підписом. Таким чином цей договір був підписаний сторонами. Даним договором не зафіксовано обставина, що він вважається дійсним з моменту повного розрахунку покупця з продавцем. Відсутні також і інші документальні письмові підтвердження того, що ОСОБА_11 в майбутньому після підписання договору зобов`язана виплатити якусь суму грошей в рахунок оплати за виробничі приміщення ОСОБА_8 . Та обставина, що після підписання договору, його оригінал був вручений нотаріусом не покупцеві, а продавцеві, тобто ОСОБА_8 з метою забезпечення оплати в повному обсязі - не знайшов свого підтвердження, окрім як в показаннях ОСОБА_8 і його дружини ОСОБА_12 . Нотаріус, який засвідчував даний договір купівлі-продажу, не підтвердив той факт, що договір після підписання був переданий ОСОБА_8 . При підписанні договору були присутні лише сторони його підписання, тому будь-які інші свідки даної угоди відсутні. Крім того, як встановлено, ОСОБА_8 звертався до Новомосковського міськрайонного суду з позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу недійсним і 04.11.2010 було винесено рішення про визнання договору купівлі-продажу виробничого приміщення від 15.02.2007 недійсним, однак рішенням колегії суддів апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2010, рішення Новомосковського міськрайонного суду було скасовано і вказано на те, що немає підстав вважати, що зазначений договір був укладений шляхом обману, а також вважати даний договір недійсним. У своєму рішенні суд вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною встановленою у договорі купівлі-продажу або, якщо вона не встановлена договором і не може бути визначена, виходячи з умов, - за ціною, яка визначається відповідно до ст. 632 ЦК України, а також здійснити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу та згідно з ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а згідно договору від 15.02.2007 ціна договору була встановлена сторонами.

Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу виробничого приміщення укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Суть нотаріального посвідчення даного договору купівлі-продажу полягає в тому, що засвідчується не тільки факт передачі майна, а й факт розрахунку між сторонами, оскільки розрахунок є однією з умов договору, а тому підписання та нотаріальне посвідчення здійснюються лише після повного розрахунку між сторонами. Договір купівлі-продажу виробничого приміщення не передбачає усної форми його укладення і така форма робить його нікчемним, а тому доводи ОСОБА_8 про невиконання ОСОБА_11 усних умов договору, не можна кваліфікувати як шахрайство.

У своїх свідченнях ОСОБА_8 вказав, що після підписання договору купівлі-продажу виробничого приміщення, ОСОБА_11 був узятий в кредит автомобіль, який вона передала йому в користування в рахунок відшкодування боргу за придбане виробниче приміщення. У свою чергу ОСОБА_11 вказала, що вона за своєю ініціативою не брала автомобіль в кредит, а до неї звернувся ОСОБА_8 і попросив взяти такий кредит, мотивуючи тим, що йому його не дадуть, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності (згідно з відомостями ОСК МВС України ОСОБА_8 засуджений 27.02.1989 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 154 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також 30.12.2003 року кримінальну справу стосовно нього за ст. 286 ч. 1 КК України припинено на підставі ст. 71 п. 2 КПК України). Не дивлячись на суперечливі свідчення ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , дана обставина вказує на відсутність в діях ОСОБА_11 умислу на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, тоді як у свою чергу при заволодінні майном, шляхом зловживання довірою, отримання майна під умовою виконання якого-небудь зобов`язання може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому випадку, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мало мету його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати. Така мета ОСОБА_11 досудовим слідством не встановлена, оскільки немає жодних доказів, в тому числі і письмових, того, що ОСОБА_11 повинна була провести розрахунок з ОСОБА_8 в повному обсязі після підписання договору купівлі-продажу за виробниче приміщення.

Таким чином 15.02.2007 між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 був укладений письмовий, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу виробничого приміщення, згідно з яким ОСОБА_8 передав і до підписання договору отримав оплату, а ОСОБА_11 отримала, попередньо до підписання договору зробивши оплату, виробниче приміщення. Є рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, що даний договір є дійсним. Дане рішення не скасовано. Будь-яких доказів, в тому числі і письмових, того, що ОСОБА_11 зобов`язана була виплатити в повному обсязі грошову суму в рахунок оплати за виробниче приміщення, після підписання договору купівлі-продажу - немає і в ході досудового слідства видобуто не було. Мета ОСОБА_11 присвоїти виробниче приміщення ще в момент його заволодіння, а зобов`язання (не виробляти за нього оплату в повному обсязі) - не виконувати, досудовим слідством не встановлена. Родовим об`єктом злочинів проти власності є економічні відносини власності. Предметом злочинів вказаної категорії є майно, що характеризується сукупністю певних ознак. Так, майно повинно належати власнику на законній підставі. Окрім того, майно повинно мати певну грошову оцінку, тобто ціну.

Крім того, в ході досудового розслідування, проведено тимчасовий доступ до документів, а саме: завірених належним чином копій: договору купівлі-продажу виробничих приміщень, розташованих в АДРЕСА_1 від 15.02.2007 та документів на підставі яких вказаний договір було нотаріально посвідчено, що перебувають у володінні приватного нотаріуса ОСОБА_13 , в ході котрого вилучено завірені належним чином копії: договору купівлі-продажу від 15 лютого 2007 року, договору купівлі-продажу від 15 листопада 2001 року, згоди ОСОБА_12 на продаж сумісно набутого з ОСОБА_8 виробничого приміщення, заяви ОСОБА_11 , витягу з Єдиного реєстру заборон відчеження об`єктів нерухомого майна серії НОМЕР_3 , витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна серії НОМЕР_4 , довідки про те, що виробнича будівля за адресою: АДРЕСА_1 15 лютого 2007 року під забороною не перебуває, серії НОМЕР_5 , карток фізичних осіб платників податків ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , замовником якого є ОСОБА_8 , у вказаному витязі вказано, що інвентаризаційна вартість вищезазначеного нерухомого майна становить 50475 гривень. Вказана сума прописана у договорі купівлі-продажу, що підтверджує факт обізнаності ОСОБА_8 про вартість обумовленого майна, добровільного підписання договору купівлі-продажу виробничого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, виражається у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Із суб`єктивної сторони шахрайській дії передбачають тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, за допомогою обману та/чи зловживання довірою вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Обман - повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися в усній, письмовій формі.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Виходячи з вищевикладеного, в ході досудового розслідування не встановлено факту обману чи зловживання довірою зі сторони ОСОБА_11 , так як не встановлено доказів, щодо факту як письмової та і усної домовленості між сторонами, стосовно здійснення будь-якої оплати за вказане нерухоме майно після підписання договору купівлі-продажу виробничого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Учасники вищевказаної угоди добровільно підписали вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна, котре до підписання договору було оцінене на суму, яка вказана у договорі, особисто поставили підписи про проведення розрахунку між ними.

Дослідивши надані матеріали кримінального провадження № 0001423, колегія суддів зазначає наступне.

Самостійність слідчого в його процесуальній діяльності згідно ч. 5 ст. 40 КПК України на засадах змагальності сторін у кримінальному провадженні відповідно до ст. 22 цього Кодексу пов`язана з обстоюванням стороною обвинувачення її правової позиції самостійно, чим визначаються дискреційні повноваження слідчого за ст.ст. 93, 223 КПК України у збиранні доказів за допомогою визначених на власний розсуд слідчих дій.

Таким чином, в ході досудового розслідування слідчим не вдалося встановити ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та постановлено постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 не обгрунтував необхідності скасування постанови про закриття кримінального провадження, а лише виклав тексти статей КПК України і свою позицію, про незгоду щодо дій слідчого, трактуючи дії слідчого на свій розсуд. При цьому ОСОБА_8 не навів належних та беззаперечних доказів, щодо підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадженні. Заявник послався на наявність цивільного спору по вказаним обставинам, який був вирішений не на його користь і посилався на порушення нотаріусом ОСОБА_13 закону, що призвело до укладення незаконної угоди купівлі-продажу майна і завдання йому матеріальної шкоди ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_8 , вважає, що в діях ОСОБА_14 та ОСОБА_13 є не тільки обман його, при укладанні договору купівлі продажу, умови якого не виконав нотаріус ОСОБА_13 , а й наявність у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення шахрайства, бо гроші за своє майно він від ОСОБА_11 не отримав. При цьому ОСОБА_8 підтвердив наявність судових спороів між ним на ОСОБА_11 , і винесених судових рішень Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області та Дніпровським апеляційним судом, де предметом спору є укладання договору купівлі-продажу майна, а також наявність по цим же обставинам договору кримінального провадження, яке було закрито і постанову про закриття яку він оскаржує.

Слідчий суддя, при розгляді матеріалів, вірно проаналізував скаргу ОСОБА_8 та інші, зібрані по провадженню докази, здобуті слідчим при проведенні розслідування та прийшов вірного висновку, що досудове розслідування проведено повно та всебічно, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди з процесуальним рішенням слідчого та оцінкою ним зібраних під час досудового розслідування доказів.

Крім того, колегією суддів не встановлено й істотних порушень вимог КПК України, а у скарзі ОСОБА_8 не наведено достатніх даних, які б безумовно свідчили про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставою для скасування судового рішення.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року, задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0001423, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4