У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000321 від 14 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000321 від 14 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що:

У провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають об`єднані матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 14 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб, у складі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та інших на даний час невстановлених осіб, маючи єдиний умисел на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту психотропних речовин, а також збуту особливо небезпечних наркотичних засобів мешканцям м. Ужгород Закарпатської області, із метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 за № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995 за № 62/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України за № 188 від 01.08.2000, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 06.05.2000 за № 770, за невстановлених на даний час досудовим розслідуванням обставин, починаючи з грудня місяця 2023 року, діючи на території м. Ужгорода, з метою досягнення запланованого результату та незаконного збагачення, здійснювали заборонені операції в сфері обігу психотропних речовин.

При цьому, з метою недопущення викриття своїх злочинних дій, останні застосовували заходи конспірації, яких дотримувались всі учасники даної групи, а саме у телефонних розмовах між собою, не називаючи дійсної назви психотропної речовини, сум грошових коштів, пакунків, у яких вони її зберігали та у подальшому збували заборонені речовини, використовували різного роду «жаргонні» назви психотропних речовин, їх об`єми, способи пакування, їх вартість, розуміючи, що мова йде про психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, та особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс.

Зокрема, ОСОБА_4 на виконання вищевказаного єдиного злочинного умислу зазначеної групи осіб, у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інших на даний час невстановлених осіб, спрямованого на незаконне збагачення шляхом збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, та погодженого між всіма учасниками групи, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, місце та час, здійснив у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, та незаконно зберігав його в приміщенні автомобільної мийки в АДРЕСА_1 , до моменту, коли 09.07.2024 о 18 год 06 хв, попередньо домовившись про зустріч через засоби телефонного зв`язку, прибула до приміщення автомобільної мийки в АДРЕСА_1 , на автомобілі марки «Ауді Q7», чорного кольору, номерні знаки Румунії НОМЕР_1 , особа ОСОБА_8 , де в подальшому в ході проведення комплексу негласних (слідчих) розшукових дій, ОСОБА_4 незаконно збув за невстановлену досудовим розслідуванням суму особі ОСОБА_8 один згорток фольги із особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс, масою 1,4634 г, що згідно таблиця 1 невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу Наказу № 188 від 01.08.2000 Міністерства охорони здоров`я України, відноситься до невеликих розмірів. Після чого, ОСОБА_8 неподалік автомобільної мийки в м. Ужгород по вул. Електрозаводська, був зупинений працівниками поліції та в ході проведення поверхневої перевірки, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про національну поліцію України», вказаний згорток фольги, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 1,4634 г, було вилучено.

Крім цього, ОСОБА_4 на виконання вищевказаного єдиного злочинного умислу зазначеної групи осіб, діючи повторно, у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інших на даний час невстановлених осіб, спрямованого на незаконне збагачення шляхом збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, та погодженого між всіма учасниками групи, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, місце та час, здійснив у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконне придбання психотропної речовини метамфетамін, та в подальшому умисно, у порушення вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, незаконно зберігав з метою збуту, в салоні автомобіля марки «Хюндай І30», номерний знак НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , та на якому в подальшому дану психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, перевозив по місту Ужгород, до моменту коли 31.08.2024 о 14 год 57 хв співробітниками поліції, на підставі рішення апеляційного суду, в порядку ст. 267 КПК України проведено обстеження публічно недоступного іншого володіння особи, шляхом таємного проникнення до автомобіля марки «Хюндай І30», номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , поряд із гаражами, де було виявлено у відділі для зберігання речей праворуч від переднього сидіння водія біля скриньки перемикання передач, 5 зіп пакетів з речовиною кристалічного походження, загальною масою 48 грам, із одного з яких вилучено зразок психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін, масою 1,3488 г, що згідно Таблиці 2 Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу Наказу № 188 від 01.08.2000 Міністерства охорони здоров`я України, відноситься до невеликих розмірів.

Прокурор зазначає, що 16.09.2024, на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_9 від 12.09.2024, в ході проведення обшуку легкового автомобіля марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 було виявлено та вилучено: 1 згорток із фольги у середині із кристалічною речовиною яку поміщено до спец.пакету НПУ ICR0173366; кошти у сумі 1100 доларів США із яких 11 купюр номіналом «100», 1020 євро із яких: 7 купюр номіналом «100», 6 купюр номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ RIC2178618; 4 банківські картки: ПриватБанк № НОМЕР_3 , Укрсибанку № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , Монобанку № НОМЕР_6 , 1 аркуш із чорновими записами, які упаковані до паперового конверту НПУ; два паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.з. НОМЕР_7 , які упаковані до паперового конверту НПУ; зіп-пакет із кристалічною речовиною в середині, який поміщено до спец.пакету НПУ №ICR173364; автомобіль марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 .

При обґрунтування клопотання прокурор покликається на положення: ч.2 ст.9, ч.ч. 1,2,3,11 ст. 170, ст. 235, ч.5 ст. 171, ч. 1 та ч. 2 ст. 64 2, ст. 235 КПК України.

Як вказує прокурор, 16.09.2024 старшим слідчим в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 , вищеперераховані речі визнано речовими доказами в порядку ст. 98 КПК України, про що винесено відповідну постанову.

Прокурор просить слідчого суддю: накласти арешт на майно, яке вилучено 16 вересня 2024 року в ході проведення обшуку легкового автомобіля марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 із забороною користування, розпорядження та відчуження, а саме: 1 згорток із фольги у середині із кристалічною речовиною яку поміщено до спец.пакету НПУ ICR0173366;грошові кошти у сумі 1100 доларів США із яких 11 купюр номіналом «100», 1020 євро із яких: 7 купюр номіналом «100», 6 купюр номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ RIC2178618;4 банківські картки: ПриватБанк № НОМЕР_3 , Укрсибанку № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , Монобанку № НОМЕР_6 , 1 аркуш із чорновими записами, які упаковані до паперового конверту НПУ;два паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.з. НОМЕР_7 , які упаковані до паперового конверту НПУ;зіп-пакет із кристалічною речовиною в середині, який поміщено до спец.пакету НПУ №ICR173364;автомобіль марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. При цьому зазначає, що ним повідомлено власників майна про дату та час розгляду клопотання.

Власник, володілець майна в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Від захисника підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_11 надійшли заперечення на клопотання про арешт майна. Адвокат вважає клопотання необґрунтованим. Зокрема адвокат вказує на те, що з приводу документів, які було вилучено з вищевказаного транспортного засобу, а саме: два паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на ім?я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Hyundia 130» д.н.3. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.3. НОМЕР_8 , які упаковані до паперового конверту НПУ, хочу зазначити наступне, в Ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не зазначено, вищевказані документи, як такі, які можуть підтверджувати про здійснення протиправної діяльності ОСОБА_4 , а тому вилучення їх є незаконним та безпідставним.

Так, стороною обвинувачення внесено клопотання про арешт з метою збереження речових доказів, а підставою є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Однак, до клопотання не долучено, а в тексті клопотання не наведено, що стороною обвинувачення ініційовано проведення будь-яких слідчих дій щодо вилученого транспортного засобу та документів. Дане клопотання містять лише опис проведення обшуку транспортних засобів та посилання на ч. 1 ст. 98 КПК України без обґрунтування, за яким із критеріїв зазначеної статті транспортний засіб має значення речового доказу. Відтак, відповідно до ч.7 ст.236 КПК України, вилучені речі документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

У запереченнях адвокат покликається на положення ст.ст.98, ч.7 ст. 236, ст.ст. 94, 132,131,170, 173 КПК України, ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, практику ЄСПЛ, ст. 41 Конституції .

Адвокат при цьому зазначає, що посилаючись у клопотанні, що транспортний засіб та документи, які було вилучено під час проведення обшуку, відповідає критеріям зазначеним в частині 1 статті 98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені пунктом першим 1 частини 2 статті 170 КПК України для його арешту, сторона обвинувачення повинна була зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних доказів того, що вищезазначене вилучене майно, є предметом та доказом будь-яких розслідуваних кримінальних правопорушень, в матеріалах клопотання не міститься.

Так, адвокат зазначає, що з огляду на наведене вище, беручи до уваги мотивування клопотання про арешт та матеріали останнього, обґрунтованим є висновок, що мета арешту не мотивована належним чином, а запропоноване таким клопотанням втручання в законні права та інтереси осіб, яким на праві власності належить вилучене майно не пропорційне завданням кримінального провадження, не переслідує суспільний інтерес та не є законним.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 42, 46, 131, 132 КПК України, просить: відмовити у накладенні арешту на документи, а саме: два паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на ім?я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Hyundai 130» д.н.з. « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.3. « НОМЕР_8 », які упаковані до паперового конверту НПУ; відмовити у повному накладенні арешту на автомобіль марки транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі «І30», д.н.з. « НОМЕР_2 », який належать на праві власності ОСОБА_12 , та надати останній право користуватись даним транспортним засобом.

03.10.2024 адвокатом подано заяву про розгляд клопотання без їх участі.

Враховуючи подану прокурором заяву заперечення адвоката, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають об`єднані матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 14 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що здійснив у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконне придбання психотропної речовини метамфетамін, та в подальшому умисно, у порушення вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, незаконно зберігав з метою збуту, в салоні автомобіля марки «Хюндай І30», номерний знак НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , та на якому в подальшому дану психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, перевозив по місту Ужгород. На підставі рішення апеляційного суду, в порядку ст. 267 КПК України проведено обстеження публічно недоступного іншого володіння особи, шляхом таємного проникнення до автомобіля марки «Хюндай І30», номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , поряд із гаражами, де було виявлено у відділі для зберігання речей праворуч від переднього сидіння водія біля скриньки перемикання передач, 5 зіп пакетів з речовиною кристалічного походження, загальною масою 48 грам, із одного з яких вилучено зразок психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін, масою 1,3488 г, що згідно Таблиці 2 Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу Наказу № 188 від 01.08.2000 Міністерства охорони здоров`я України, відноситься до невеликих розмірів.

Згідно протоколу обшуку, копія якого міститься у матеріалах клопотання, 16.09.2024, на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_9 від 12.09.2024, в ході проведення обшуку легкового автомобіля марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 було виявлено та вилучено: 1 згорток із фольги у середині із кристалічною речовиною яку поміщено до спец.пакету НПУ ICR0173366;грошові кошти у сумі 1100 доларів США із яких 11 купюр номіналом «100», 1020 євро із яких: 7 купюр номіналом «100», 6 купюр номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ RIC2178618;4 банківські картки: ПриватБанк № НОМЕР_3 , Укрсибанку № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , Монобанку № НОМЕР_6 , 1 аркуш із чорновими записами, які упаковані до паперового конверту НПУ;два паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.з. НОМЕР_7 , які упаковані до паперового конверту НПУ;зіп-пакет із кристалічною речовиною в середині, який поміщено до спец.пакету НПУ №ICR173364; автомобіль марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 .

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 , 16.09.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення непередбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені, згідно протоколу обшуку речі, а саме: 1 згорток із фольги у середині із кристалічною речовиною яку поміщено до спец.пакету НПУ ICR0173366; грошові кошти у сумі 1100 доларів США із яких 11 купюр номіналом «100», 1020 євро із яких: 7 купюр номіналом «100», 6 купюр номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ RIC2178618; 4 банківські картки: ПриватБанк № НОМЕР_3 , Укрсибанку № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , Монобанку № НОМЕР_6 , 1 аркуш із чорновими записами, які упаковані до паперового конверту НПУ; зіп-пакет із кристалічною речовиною в середині, який поміщено до спец.пакету НПУ №ICR173364; автомобіль марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 . мають значення для даного кримінального провадження та відповідають критерієм ст. 98 КПК України.

Щодо заперечень поданих адвокатом то варто зазначити, що вказаним транспортним засобом користувався підозрюваний ОСОБА_4 , на підставі мотивованої ухвали слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку такого, та в результаті проведення слідчої дії було виявлено та вилучено крім іншого і 1 згорток із фольги у середині із кристалічною речовиною яку поміщено до спец.пакету НПУ ICR0173366, грошові кошти у сумі 1100 доларів США із яких 11 купюр номіналом «100», 1020 євро із яких: 7 купюр номіналом «100», 6 купюр номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ RIC2178618, 4 банківські картки: ПриватБанк № НОМЕР_3 , Укрсибанку № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , Монобанку № НОМЕР_6 , 1 аркуш із чорновими записами, які упаковані до паперового конверту НПУ, зіп-пакет із кристалічною речовиною в середині, який поміщено до спец.пакету НПУ №ICR173364. Варто зазначити, що дозвіл на обшук надався саме з метою виявлення наркотичної речовини, засобів для їх фасування та продажу, грошових коштів, які набуті злочинним шляхом, мобільних терміналів, сім-карток операторів мобільного зв`язку, інших документів що свідчать про протиправну діяльність ОСОБА_4 , тощо.

Також варто зазначити, що відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Вказане доводить факт використання вказаного вище транспортного засобу ОСОБА_4 , під час вчинення кримінальних правопорушень у яких він підозрюється.

Окрім того, як вказано у клопотанні, та підтверджується матеріалами справи, а також на те що звертає увагу адвокат у своїх запереченнях, транспортний засіб марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 , яким фактично користувався ОСОБА_4 належить на праві власності ОСОБА_12 .

При цьому, подаючи до суду заперечення на клопотання про накладення арешту на майно, адвокат діє у інтересах ОСОБА_4 .. Відомостей про те, що адвокат діє в інтересах ОСОБА_12 подані заперечення відомостей не містять. Такі підтвердження до матеріалів клопотання не надано та до суду така особа не зверталась.

Слідчий суддя вважає, що вказане в клопотанні майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Таким чином, з огляду на вказане вище, слідчий суддя вважає, що в даному випадку вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, вважає за необхідне вказати на те, що при вирішенні питання про арешт майна, було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, є обґрунтована та доцільна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурором доведено слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як речового доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню у вказаній частині.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий суддя враховуючи наведене вище, вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження, існує сукупність підстав, що підтверджують відповідність майна (речей та документів), вилученого підчас обшуку, критеріям речових доказів. При цьому, вказаний транспортний засіб міг використовуватися підозрюваним під час вчинення противоправних дій в яких він підозрюється. Так, на даний час обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , встановлюються правоохоронними органами, що здійснюють досудове розслідування даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Згідно протоколу обшуку, в ході якого було вилучено майно (на яке слідчий просить накласти арешт), відбувся 16.09.2024

Клопотання надійшло до суду, та зареєстровано 25.09.2024 року, поштовим зв`язком. Разом із тим. згідно поштового штемпелю (що міститься на поштовому конверті у якому клопотання надійшло до суду) міститься дата відправлення 17.09.2024.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України прокурором, слідчому судді доведено необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге - п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя враховуючи наведене, вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження, існує сукупність підстав, що підтверджують відповідність майна, що належить ОСОБА_12 , критеріям речових доказів, про що вказано вище.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому у цій частині клопотання підлягає до задоволення.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Щодо накладення арешту на два паспорти громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.з. НОМЕР_7 , які упаковані до паперового конверту НПУ, то слід зазначити, що:

Матеріалами клопотання та зі змісту такого не вбачається підстав для накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.з. НОМЕР_7 , поряд з цим яке відношення має вказане вилучене майно до даного кримінального провадження прокурором не зазначено.

Разом з тим, з матеріалів клопотання встановлено відсутність правових підстав в накладенні арешту на паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_4 та посвідчення водія такого.

Зокрема, не встановлено, що вказаний паспорт громадянина України для виїзду за кордон та посвідчення водія може містити відомості, які мають значення для кримінального провадження, та такий відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, на думку слідчого судді, не доведено підстав арешту на паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , посвідчення водія та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 11183» д.н.з. НОМЕР_7 .

При обґрунтуванні клопотання, слідчий вказує на те, що метою накладення арешту на майно, є збереження речових доказів. Разом із тим, у клопотанні слідчим жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що вказане вилучення майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, зберегло на собі сліди вчиненні кримінального правопорушення, має значення для встановлення обставин всіх обставин вчинення кримінального правопорушення. Таким чином слідчим не доведено, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Накладення ж арешту на паспорт може призвести до порушення прав власника майна, що в даному випадку не відповідає потребам досудового розслідування, тому в частині накладення арешту на паспорт громадянина України для виїзду за кордон слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, на думку слідчого судді, прокурором не доведено підстав арешту паспорта громадянина України для виїзду за кордон та необхідності такого арешту.

А тому, слідчий суддя вважає в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтва про транспортний засіб, а також посвідчення водія , слід відмовити.

З огляду а вказане клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000321 від 14 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучено 16 вересня 2024 року в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_9 від 12.09.2024, легкового автомобіля марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 , а саме: 1 згорток із фольги у середині із кристалічною речовиною яку поміщено до спец.пакету НПУ ICR0173366; грошові кошти у сумі 1100 доларів США із яких 11 купюр номіналом «100», 1020 євро із яких: 7 купюр номіналом «100», 6 купюр номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ RIC2178618; 4 банківські картки: ПриватБанк № НОМЕР_3 , Укрсибанку № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , Монобанку № НОМЕР_6 , 1 аркуш із чорновими записами, які упаковані до паперового конверту НПУ; зіп-пакет із кристалічною речовиною в середині, який поміщено до спец.пакету НПУ №ICR173364, автомобіль марки «Hyundia I30» д.н.з. НОМЕР_2 , який праві власності ОСОБА_12 .

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1