Справа № 214/8360/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управляння національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 щодо відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за №0000305 від 28.06.2024,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2024 року на адресу суду надійшла скарги ОСОБА_3 , в якій заявник просить: витребувати з ВП №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області матеріали кримінального провадження за №0000305 від 28.06.2024, правова кваліфікація кримінальних правопорушень за ст.126-1, ч.2 ст.146 КК України; дослідити матеріали кримінального провадження про факт здійснення домашнього насильства в сім`ї Демченків за трьома видами насильства водночас, а саме докази: довідки, характеристики, акти, медичні висновки та консультації, відносно малолітньої дитини, флеш накопичувач із записом розмови ОСОБА_5 з ОСОБА_3 , що у своїй сукупності підтверджує факт того, що мати-кривдник зазначає про те, що ніде не працює, не має вільних коштів та відмовляється в наданні фінансової допомоги на операцію для дитини; визнати ОСОБА_3 потерпілим по кримінальному провадженніза №0000305 від 28.06.2024; визнати бездіяльністьстаршого слідчого СВ ВП №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 щодо відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим по вищезазначеному кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що 25.10.2024 ним було отримано лист від слідчого СВ ВП №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та постанову від 13.09.2024 про відмову у визнанні його потерпілим з відповідним обґрунтуванням, які вважає не належними, оскільки: слідчий упереджено не визнає потерпілим заявника, який є рідним батьком потерпілої малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка опинилась в безпорадному для себе стані та знаходилась під психологічним тиском матерікривдника, яка відмовилась виховувати, забезпечувати малолітню дитину на протязі останніх чотирьох років, та якій байдуже на стан здоров`я дитини; він самостійно здійснював піклування та займався вихованням дитини, матіркривдник не бажає приймати участь у лікуванні дитини, а також не надає фінансову допомогу на операцію для дитини, що підтверджується відповідними доказами; недосліджені обставини, що матір-кривдник таємно від батька вивезла хвору дитину за кордон у червні 2024 року, враховуючи, що матір на протязі чотирьох років взагалі не піклувалась, не виховувала та не бажала лікувати дитину, що також підтверджується відповідними доказами; а також не досліджено, що матір скоювала домашнє насильство в сім`ї Демченків з кінця 2023 року та планувала позбавити дитину волі, піддаючи її небезпеці під час руху до кордону та під час перебування в таборі для біженців; не враховано наявність погроз з кінця 2023 року до початку 2024 року. Крім того, кривдник вчиняла сварки із заявником та словесними образами намагалась принизити його гідність, насаджуючи почуття провини та невпевненості, що підтверджується відповідним доказом флеш-накопичувачем.

ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що підтримує викладені в скарзі вимоги та просить їх задовольнити

Слідчий СВ ВП №4 КРУП ГУ НП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином, а тому слідчий суддя приходить до висновку про розгляд скарги на підставі долучених до неї матеріалів, оскільки відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу з додатками та надані сторонами докази, слідчий суддя доходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.60 КПК України, заявником є фізична особа або юридична, яка звернулась зі скаргою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим, та має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію, отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи, отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст.24 КПК України це право гарантується кожному.

У ч.1 ст.303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, що підлягають оскарженню на стадії досудового розслідування.

Зокрема, п.5 ч.1 ст.303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора щодо їхрішень про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого СВ ВП №4 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000305 від 28.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.2 ст.146 КК України.

11.09.2024 ОСОБА_3 подав до СВ ВП №4 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні за №0000305 від 28.06.2024. Вищезазначене клопотання було зареєстроване11.09.2024, що підтверджується відміткою, та отримано старшою слідчою СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4

13.09.2024 старшим слідчим СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за №0000305 від 28.06.2024, оскільки таких підстав не було встановлено.

В обґрунтування свого рішення старший слідчий СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 вказала, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своєю малолітньою дитиною мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Після розлучення з дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 2021 році, їх спільна донька ОСОБА_7 залишилась з батьком. 29.05.2024 ОСОБА_5 , яка є матір`ю дитини, забрала дитину з дитячого садочка, та виїхала з нею за кордон. Вивченням матеріалів кримінального провадження, встановлено, що ОСОБА_5 хоча і не мешкала з колишнім чоловіком та своєю донькою, але і не була позбавлена батьківських справ. Заборони на відчуження дитини та спільного проводження часу разом, не було. Відповідно до ч.7 ст.55 КПК України слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, заявою про залучення її до провадження як потерпілого або за її письмовою згодою. Таким чином, набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі.

Крім того, слідчий у вищезазначеній постанові зазначила, що виїзд за межі дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, що визначено Правилами перетину державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (зі змінами).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Проте, за змістом ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. При цьому відповідні підстави визначені альтернативно, та згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що згідно ч.5 ст.40 КПК України слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. При цьому, нормами КПК України не передбачено право слідчого судді за результатами розгляду відповідних скарг зобов`язувати слідчих органу досудового розслідування примати рішення про задоволення або відмову у задоволенні клопотань, поданих учасниками кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з тим, положенням ч.ч.1, 3, 5 ст.110 КПК України визначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:місце і час прийняття постанови;прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:зміст прийнятого процесуального рішення;місце та час (строки) його виконання;особу, якій належить виконати постанову;можливість та порядок оскарження постанови.

Крім того, відповідно до вимог ч.7 ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Виходячи з аналізу змісту постанови старшого слідчого СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за №0000305 від 28.06.2024, слідчий суддя вважає, що старшою слідчою лише констатовано факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають спільну дочку ОСОБА_7 , яку мати ОСОБА_5 вивезла за кордон, не зважаючи на те, що до 29.05.2024 дочка проживала з батьком ОСОБА_3 , при цьому, старша слідча зазначила, що закон дозволяє виїзд за межі дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що мотивувальна частина постанови старшого слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вищезазначеному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ч.5 ст.55та ч.5 ст.110 КПК України, оскільки зміст мотивувальної частини постанови не містить обґрунтування, а саме: встановлення наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 , як особі, який подав заяву про кримінальне правопорушення, а також заяву про залучення до провадження його як потерпілого, не було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Отже, враховуючи, що старшим слідчим порушено вимоги кримінального процесуального закону, постанова старшого слідчого СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 13.09.2024 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000305 від 28.06.2024 підлягає скасуванню, із зобов`язанням вищезазначеного старшого слідчого повторно розглянути клопотання заявника ОСОБА_3 від 11.09.2024 про визнання його потерпілим у зазначеному вище кримінальному провадженні відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, слідчий суддя виходячи зі своїх повноважень, з метою дотримання прав, свобод та інтересів всіх осіб у цьому кримінальному провадженні, виконуючи завдання кримінального провадження, передбачені ст.2 КПК України, звертає увагу старшого слідчого на необхідність надання оцінки всім обставинам у кримінальному провадженні, в тому числі виходячи з кваліфікації кримінальних правопорушень (наявність або відсутність складу цих правопорушень).

Що стосується інших вимог ОСОБА_3 про дослідження запропонованих ним матеріалів кримінального провадження з метою встановлення в діях ОСОБА_5 складу кримінальних правопорушень, слідчий суддя виходячи зі своїх повноважень вважає, що вони на даній стадії досудового розслідування задоволенню не підлягають, оскільки такі обставини спочатку підлягають компетентній оцінці стороною обвинувачення (слідчим, прокурором), з прийняттям процесуальних рішень згідно із законом.

В свою чергу, ч.2 ст.307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Тобто, ст.307 КПК України вказує на те, що чинним КПК визначено не тільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, а і способи такого оскарження, а саме: рішення можуть бути оскарженні шляхом їх скасування, дії - шляхом зобов`язання їх припинити, бездіяльність - шляхом зобов`язання вчинити певну дію.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Отже слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 в частині прийняття окремого процесуального рішення про визнання бездіяльності старшого слідчого, виходячи з положень ч.2 ст.307 КПК України.

Керуючись ст.ст.40, 55, 60, 110, 220, 303-306, 309, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управляння національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 щодо відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за №0000305 від 28.06.2024 задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управляння національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 13.09.2024 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000305 від 28.06.2024 скасувати.

Зобов`язати старшого слідчого відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управляння національної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання заявника ОСОБА_3 від 11.09.2024 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні за №0000305 від 28.06.2024 та про результати його розгляду повідомити ОСОБА_3 , відповідно до вимог ч.2 ст.220 КПК України.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 16 год. 45 хв. 27.11.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1