н/п 1-кп/953/420/24
"24" липня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
встановив :
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту (т. 2 а.с. 142-144), в якому просить повернути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 306 КК України прокурору відділу 04/4 прокуратури Харківської області.
На обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_6 зазначає, зокрема, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 306 КК України підлягає поверненню у зв`язку з тим, що він не має обов`язкових відомостей, перед-бачених п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, правової кваліфікації злочину та посилання на реквізити закону, що встановлює відповідальність ОСОБА_7 , що порушує право обвинуваченого на захист та на справедливий суд. 19.03.2019 Комінтернівський районний суд м. Харкова за клопотанням сторони захисту своєю ухвалою повернув обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 прокурору Харківської області, вказуючи на відповідні підстави прийняття такого рішення, зокрема:
1. У порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які орган досудового розслідування і прокурор вважають встановленими, а містять посилання на висновки судово-хімічних експертиз за всіма епізодами кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, а також довідку підприємства ДЦ ДНЦЛЗ, що є неприпустимим.
2. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) і з огляду на це суд дійшов до висновку, що в порушення цих вимог кримінального процесуального закону, орган досудового розслідування, формулюючи обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, не встановив, та не вказував, за яких обставин, де і коли останній придбав психотропну речовину, яким способом він її перевіз до місця свого помешкання та у який спосіб він здійснив збут.
3. Суд також зазначив, що органом досудового розслідування та прокурором при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення допущено суперечливість у тому, що вилучена в ході досудового розслідування, за адресою АДРЕСА_1 та за адресою АДРЕСА_2 , речовина жовто-коричневого кольору у склад якої входить 5-Fluoro ADB ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), або метил-2-(1-(5-фторпенит)-1Н-індазол-3 карбоксаміно)-3,3-диметилбутаноат) та 5-Fluoro AB PINAKA, не включені до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», який затверджено Постановою КМУ №770 від 06.05.2000 та не є забороненими, а лише мають схожу структурну формулу з речовиною АВ PINAKA, яка відповідно до зазначеного «Переліку» є особливо небезпечною психотропною речовиною обіг якої заборонено, а тому незрозуміло, збут якої саме небезпечної психотропної речовини інкримінують за вказаними епізодами ОСОБА_7 .
4. Суд зазначив, що висуваючи обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 306 КК України, орган досудового розслідування не встановив і зазначив де, коли, за яких обставин і з якою метою ОСОБА_7 відкрив у ПАТ «Приватбанк» рахунок № НОМЕР_1 , а також рахунок № НОМЕР_2 , які за версією прокурора використовував у подальшому для розміщення грошових сум отриманих від збуту психотропних речовин. Крім того, при формулюванні обвинувачення на думку суду, орган досудового розслідування припустився суперечливості, яка виразилося в тому, що номер банківської картки і номер рахунку є ідентичним на думку прокурора, проте це не відповідає дійсності.
5. За переконанням суду, вищевказані порушення призвели до пред`явлення неконкретного обвинувачення ОСОБА_7 , що тягне за собою порушення права на захист з огляду на практику Європейського Суду з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії», «Камінські проти Австрії», що може відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного від вважається офіційно письмово повідомлений про юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
6. Судом також зазначено, що у порушення п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказано конкретне місце складання і затвердження обвинувального акту.
Захисник зазначає, що прокурором не усунуто недоліків і порушень закону, на які звертав увагу Комінтернівський суд м. Харкова, повертаючи обвинувальний акт. Обставини нібито вчиненого ОСОБА_7 злочину, які викладені в обвинувальному акті, є незрозумілими, посилання на правову кваліфікацію відсутні, в зв`язку з чим ОСОБА_7 позбавлений можливості будувати ефективний захист:
На сторінці 2 ненумерованого обвинувального акту (останній абзац) робиться твердження про те, що ОСОБА_7 «маючи умисел на незаконне придбання та подальше зберігання з метою збуту психотропної речовини, дотримуючись правил конспірації, та прихованості своїх дій, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, у невстановленому місті, та у невстановлений період часу, але не пізніше 12.05.2016 у особи, (осіб) особистість яких процесуально встановити в ході досудового розслідування не виявилося за можливе, придбав 2 невеликих пакунка обмотаних липкою стрічкою жовто-коричньового кольору а саме: 5-Fluoro ADB (5-Fluoro-MDMB-PINAKA), або метил-2-(1-(5-фторпенит)-1Н-індазол-3 карбоксаміно)-3,3-диметилбутаноат) та 5-Fluoro AB PINAKA та МАВ СМІNACA». В подальшому на сторінці 4 абзац 2 прокурор повідомляє, що зазначена речовину не включено до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», який затверджено постановою КМУ №770 від 06.05.2000, але з хімічної точки зору «має схожу структурну формулу» з іншою речовиною, яка є забороненою.
В зв`язку з наведеною формулою обвинувачення застосованою прокурором, твердженнями, які містяться в обвинувальному акті в ньому:
-відсутні посилання на норми закону, на підставі яких речовина, яка не входить до Переліку заборонених може створювати склад злочину за ст. 307 КК України з огляду на принципи законності і верховенства права встановленими ст. 8-9 КПК України;
-відсутня інформація про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення в частині придбання психотропних речовин, що не дає можливості будувати захист від неконкретного обвинувачення;
Таким чином прокурор, в самому обвинувальному акті вказує на те, що вилучена в ході слідства речовина (в продажу якої ОСОБА_7 обвинувачується) не є забороненою, але вона схожа на ту, що заборонена. Незрозумілість обвинувачення в цій частині полягає в суперечності, яку закладено в самому обвинувальному акті. Якщо цю речовину (що вилучена в ході слідства) не включено, як то пише прокурор до переліку небезпечних речовин, то цей факт виключає винність і карність дій особи, в даному випадку ОСОБА_7 , як підставу кримінальної відповідальності. Якщо ця речовина не входить до переліку, але схожа на ту, що входить, то постає питання наскільки схожа, і наскільки така схожість обґрунтовує можливість притягнення до кримінальної відповідальності, але пояснень цим протиріччям немає. Якщо вилучена речовина не входить до забороненого законом списку і схожість речовин згідно закону не є підставою до притягнення до кримінальної відповідальності, то на підставі яких фактів, якої невідомої стороні захисту і підозрюваному інформації, особа притягується до відповідальності? Невизначеність в цьому питанні, неясність і неконкретність обвинувального акту, непоінформованість в цих суттєвих частинах про причини притягнення до відповідальності при наявності фактів, які вказують на відсутність складу злочину, в цій суттєвій мотивувальній частині, унеможливлює побудову ефективного захисту, як забезпеченої законом гарантії справедливого суду.
В абзаці 3 на сторінці 2 (ненумерованого обвинувального акту), а також в абзацах 2 та 4 сторінки 3 обвинувального акту прокурор формулюючи обвинувачення використовує термін, (словосполучення) «психотропна речовина нового зразка», «збут психотропної речовини нового зразка», жодним чином не розкриваючи суті цього поняття, що це таке, з чим воно пов`язано, з якими фактами, або властивостями речовини і як це впливає на оцінку дій підозрюваного, ступінь його відповідальності, тощо. Що робить обвинувачення незрозумілим і унеможливлює побудову ефективного захисту.
Відповідно до обвинувального акту, як вже зазначено вище, прокурор обвинувачує ОСОБА_7 у придбанні і зберіганні (без необхідної конкретизації) речовини: «5-Fluoro ADB (5-Fluoro-MDMB-PINAKA), або метил-2-(1-(5-фторпенит)-1Н-індазол-3карбоксаміно)-3,3-диметилбутаноат) та 5-Fluoro AB PINAKA та МАВ СМІNACA» (верхній абзац сторінки 3 обвинувального акту прокурора. Якщо спроси-ти хімічну формулу до назви останньої фрази цієї сполуки то умовно її можна назвати 5-Fluoro AB PINAKA та МАВ СМІNACA.
В подальшому на сторінці 4 обвинувального акту в абзаці 2 прокурор, описуючи речовину, яку було вилучено за адресою провулок Металіста дім №12 (невідомо якого міста) вказана хімічна фор-мула вилученої речовини: «5-Fluoro ADB(5-Fluoro-MDMB-PINAKA), або метил-2-(1-(5-фторпенит)-1Н-індазол-3карбоксаміно)-3,3-диметилбутаноат) та 5-Fluoro AB PINAKA. Якщо спросити хімічну формулу до назви останньої фрази цієї сполуки то умовно її можна назвати 5-Fluoro AB PINAKA. Тобто, остання частина формули, а саме назва МАВ СМІNACA вже не зазначена в цій формулі на відміну від раніше згаданої, звідки можна зробити висновок про те що це інша речовина.
Проте, в подальшому в абзаці 3 сторінки 4 обвинувального акту, де прокурор описує вилучену речовину в ході контролю за вчиненням злочину за адресою домоволодіння АДРЕСА_2 (невідомо якого міста) вилучена речовина знову має формулу:
«5-Fluoro ADB(5-Fluoro-MDMB-PINAKA), або метил-2-(1-(5-фторпенит)-1Н-індазол-3карбоксаміно)-3,3-диметилбутаноат) та 5-Fluoro AB PINAKA та МАВ СМІNACA». Тобто остання частина формули хімічної речовини знову має вигляд: 5-Fluoro AB PINAKA та МАВ СМІNACA.
Таким чином, прокурор, формулюючи обвинувачення, вказує, що ОСОБА_7 нібито придбав речовину 5-Fluoro AB PINAKA та МАВ СМІNACA, а збув в одному випадку таку ж саму речовину, а в іншому випадку іншу речовину 5-Fluoro AB PINAKA.
В контексті вищезазначеного слід звернути увагу, що прокурор на сторінках 3-7 обвину-вального акту описуючи 2 епізоду збуту психотропної речовини, яку нібито вчинив ОСОБА_7 (перший: Металіста дім №12 та Перекопський дім №1, та другий: Суздальські ряди 16) викладаючи резолютивну кваліфікацію дій ОСОБА_7 на сторінці 7 абзац 2 обвинувального акту зазначає, що ОСОБА_7 вчинив злочини за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто придбання, зберігання та збут небезпечної речовини не зазначаючи кваліфікуючу ознаку повторності. Це прямо вказує на те, що перший епізод збуту за двома адресами сам прокурор вважає таким, що не може бути збутом, тому що виявлена за ним речовина не внесена до Переліку заборонених а відтак її збут не є злочином.
Ця суперечність не дає можливості зрозуміти суть обвинувального акту, конкретні обставини тих дій, які покладено прокурором на ОСОБА_7 і не дає можливості відбудови ефективного захисту як запоруки справедливого суду.
Зазначає, що, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які орган досудового розслідування і прокурор вважають встановленими в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 306 КК України.
Орган досудового розслідування, прокурор посилаючись на факти нібито встановленої реалізації ОСОБА_7 психотропних речовин за трьома закупками в загальній сумі 570 гривень (400+170) (сторінка 3-6 обвинувального акту), вважає встановленим факти розміщення ОСОБА_7 грошових сум отриманих від «продажу наркотичних засобів, психотропних речовин» на загальну суму 317 269 гривень (сторінка 9 абзац 4 обвинувального акту) з трьох карт ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . А також з карти ОСОБА_11 978400 гривень, що в сумі дає 1295669 гривень.
Вказує, що подальший аналіз обвинувального акту в частині розрахунку сум грошей знятих з карток ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і за твердженням прокурора розміщених на карткових рахунках ОСОБА_7 показує дещо іншу суму, яка відображена на сторінках 9-10 обвинувального акту і яка суперечить сумі в 1295669 гривень.
Відповідно до вищевказаного, висновки прокурора в частині того, що 1295669 гривень, які знаходилися на карткових рахунках ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є грішми, які виручені від продажу психотропних речовин суперечать встановленій прокурором підтвердженій документами сумі в 570 гривень, яка була сплачена за психотропну речовину, а відтак це також суперечить висновку про те, що бодай якусь частину цих грошей ОСОБА_7 міг покласти на свій картковий рахунок.
Не відображення цих фактів, які б дали змогу оцінити, на підставі чого прокурор прийшов до висновку, що гроші зняті з одного карткового рахунку і гроші, які покладено на іншій картко-вий рахунок через декілька годин є одними і тими грошовими коштами, обмежує можливості побудови ефективного захисту тому що неможливо збагнути про що саме йдеться в обвинувальному акті прокурора, коли він робить такі суперечливі твердження.
Відносно ОСОБА_7 прокурором повинно бути детально поінформовано про склад кримінального правопорушення наявний за умови, що зазначені дії вчиняються з умислом (прямим чи непрямим) та без передбаченого законом дозволу, тобто є незаконними у прив`язці до кожного окремого факту і пункту обвинувачення.
За таких обставин обвинувальний акт, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді, є неконкретним, відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням необхідних відомостей, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, порушує право обвинуваченого на захист та на мій погляд унеможливлює призначення судового розгляду, і є підставою для повернення прокурору обвинувального акту відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 підтримали заявлене клопотання, просили повернути обвинувальний акт прокурору.
Колегія суддів, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши надані данні, встановила наступне.
15.08.2022 відповідно до розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 №4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла вказана справа (т. 1 а.с. 177).
Відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК України, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 12), кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, визначених відповідно протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2023 (т. 2 а.с. 1) та протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.03.2023 (т. 2 а.с. 15).
З наданих в ході підготовчого судового засідання даних для розгляду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору встановлено наступне.
Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного суду від 24.11.2020 апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 задоволено частково; ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.01.2020 про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 306 КК України скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 109-111).
Скасовуючи ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.01.2020, колегія суддів Харківського апеляційного суду зазначила, зокрема, що, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю її доводів щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, в тому числі вимог передбачених п.5 ч.2 цієї статті. Зазначені обставини підтверджуються змістом обвинувального акту, який за своєю структурою має чітко визначені частини, а саме стосовно формулювання обвинувачення (арк.8,9,11), фактичних обставин злочинів, що інкримінуються обвинуваченому, і які прокурор вважає встановленими (арк. 2-11), а також правову кваліфікацію цього злочину з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (арк. 8,9,11).
Натомість висновки суду першої інстанції, що зазначені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, містять вказівки про відсутність викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень та твердження про те, що при формулюванні обвинувачення допущено протиріччя та неконкретність обвинувачення.
Зі змісту обвинувального акту вбачається, що після зазначення відомостей про особу обвинуваченого, в ньому чітко зазначений виклад встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими.
За таких обставин, немає підстав вважати правильним висновок суду першої інстанції про відсутність викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень у змісті обвинувального акту, які прокурор вважає встановленими.
Разом з цим, в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції надано оцінку змісту обвинувачення, що, відповідно до ст.314 КПК України, не входить до компетенції суду під час проведення підготовчого судового засідання.
Процесуальна оцінка формулювання обвинувачення, згідно вимог чинного КПК України, можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого ст.373 КПК України, тобто за наслідками судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 318-380 КПК України.
Поряд з цим, колегія суддів Харківського апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення допущено протиріччя, яке виразилося у тому, що номер рахунку у ПАТ «Приватбанк» зазначено і як номер власної банківської картки ОСОБА_7 , однак ці протиріччя не є визначальними, згідно вимог ст. 291 КПК України.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор не позбавлений права змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного суду дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Висновки суду щодо суті пред`явленого обвинувачення є передчасними, оскільки вони висловлені судом без дотримання процедури судового розгляду. Натомість зі змісту обвинувального акту об`єктивно вбачається наявність відокремленої структурної частини формулювання обвинувачення .
З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного суду вбачає безпідставність процесуального рішення суду першої інстанції, оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не містить істотних недоліків, що можуть обумовлювати необхідність повернення обвинувального акту прокурору, який відповідає вимогам норм ст.291 КПК України.
За таких обставин, висновки суду, що зазначені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України є необґрунтованими, а постановлене рішення про повернення обвинувального акту прокурору - може негативно вплинути на розумність строків судового розгляду кримінального провадження, передбачених ст.7 п. п. 2, 21 та ст.ст.9, 28 КПК України.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів Харківського апеляційного суду дійшла висновку щодо обґрунтованості апеляційних доводів прокурора та слушності вимог в частині необхідності скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду.
Отже, колегія суддів Харківського апеляційного суду дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін, дотримання розумних строків та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних принципів, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів Харківського апеляційного суду дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412 та п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування ухвали, колегія суддів Харківського апеляційного суду виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 15, 21 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, розумність строків, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, колегія судів Харківського апеляційного суду оскаржувану ухвалу скасувала і призначила новий розгляд в суді першої інстанції (т.1 а.с. 109-111)
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.
Положеннями ст.291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.
Так, відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;
9) дату та місце його складення та затвердження.
При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Як зазначив Верховний Суд у п.2 постанови від 24.11.2016 у справі № 5-328кс-16 в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
В обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінальних правопорушеннь з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення, а також обставин, які, відповідно до положень КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При цьому, визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.
Щодо посилань захисника про те, що в обвинувальному акті сформоване обвинувачення стосовно ОСОБА_7 є нечітким, неконкретизованим, не містить усіх об`єктивних ознак складу кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає, що ст. 291 КПК України не встановлює вимоги щодо змісту обвинувального акту в частині його смислової наповненості при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, прокурор, складаючи обвинувальний акт, на свій розсуд визначає обсяг інформації при описанні події кримінального правопорушення, яку вказує у ньому.
В подальшому обставини, викладені у обвинувальному акті, перевіряються судом, який і ухвалює остаточне рішення.
У свою чергу, особливістю підготовчого провадження є те, що на цій стадії суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті, не оцінює повноту пред`явленого обвинувачення та правильність кваліфікації діяння, інкримінованого особі.
Дослідження обвинувального акта під час підготовчого судового засідання спрямоване виключно на встановлення відповідності його форми і змістовного наповнення вимогам ст.291 КПК України, та відсутності в ньому положень, усунення яких є неможливим в процесі судового розгляду.
Доводи захисника фактично зводяться до непогодження сторони захисту з висунутим обвинуваченням ОСОБА_7 , та не є підставами для повернення обвинувального акту у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України.
Згідно положень КПК України прокурор наділений повноваженнями змінювати обвинувачення в суді, висувати додаткове обвинувачення, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення (ч.2 ст.337, ст.ст.338-340 КПК України).
Сторона ж захисту під час судового розгляду зможе самостійно обстоювати правову позицію щодо невинуватості обвинуваченого та надати суду відповідні докази, як це передбачено правилами ст.22 КПК України.
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав до задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору.
Керуючись ст. 109, 110, 291, 314, 372 КПК України, колегія суддів -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3