Справа 953/5843/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/5559/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.5 ст.407, ч.4 ст.402 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 листопада 2024 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не припинили свого існування, а саме ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано тяжкість і обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , а саме в умовах воєнного стану та відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, що свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі судового розгляду не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 та попередити зазначені ризики у зв`язку з його недостатнім стримуючим впливом. Крім того, місцевим судом взято до уваги, що обвинувачений довгий час перебував на службі в органах Служби безпеки України, в тому числі оперативних підрозділах та володіючи спеціальними навичками, спроможний переховуватись від суду. Крім того, продовжує існувати ризик впливу на свідків, оскільки вказаних осіб ще не допитано у судовому засіданні, а обвинувачений ОСОБА_9 з метою зміни останніми своїх показань шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом може вчиняти вплив на таких осіб, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 займав керівні посади в Службі безпеки України, та те, що останній є діючим співробітником і не відсторонений від посади. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В апеляційній скарзі захисниці вказано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів скарги вказано на те, що клопотання прокурора не містить викладу обставин, які свідчать про наявність ризиків, зазначених у клопотанні. На переконання захисниці, судом першої інстанції було формально зазначено про існування ризиків, які стороною обвинувачення у ході розгляду клопотання не були доведені. Також вказано, що клопотання прокурором не містить відповідних доказів, які передбачали застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу. Крім того, місцевим судом не враховано, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, в той час як його вина недоведена, а ризики зі спливом часу зменшились. Окрім наведеного, на думку захисника, прокурором у ході розгляду клопотання не було доведено те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти зазначеним у клопотанні ризикам. Просила ухвалу судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 заставу.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисників та обвинуваченого, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердила її доводи та просили її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.6 ст. 176 КПК України, ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому, за правилами ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Абзацом 8 ч. 4 ст.183 КПК України установлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-?, 258 - 258-?, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 КК України.

Тобто, зміст положень ч.6 і ч.8 ст.176, ч.3 та абз. 8 ч. 4 ст.183 КПК України дає підстави для висновку про те, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 111, 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю визначення розміру застави, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а також обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

Колегія суддів у контексті оцінки питання обґрунтованості підозри ОСОБА_9 враховує те, що питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою було вирішене у ході судового провадження у першій інстанції. Тобто, це питання вирішувалось на стадії кримінального провадження яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Оцінюючи заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які суд першої інстанції визнав доведеними прокурором, то колегія суддів у цілому погоджується із такими висновками. Зокрема, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду, який є значним. Вказані висновки обумовлюються тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинах у тому числі проти основ національної безпеки України. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також даними про особу ОСОБА_9 , який будучи обізнаним із методами оперативно-розшукової діяльності може переховуватися від суду та правоохоронних органів, а також покинути територію України у незаконний спосіб. Наведене указує на доведеність як мінімуму одного із ризиків, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, що дає підстави для висновку про необхідність продовженні дії запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , із урахуванням положень ч.6 і ч.8 ст. 176 КПК України, - у виді тримання під вартою.

Поряд із цим, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині того, що лише запобіжний захід у виді безальтернативного тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, попередить існуючі ризики ухилення обвинуваченого від суду, а визначення розміру застави ОСОБА_9 не зможе забезпечити виконання завдань кримінального провадження.

Колегія суддів констатує те, що тримання особи під вартою у порядку застосування запобіжного заходу не ставить на меті покарання особи, а застосовується виключно із метою попередити існуючі ризики, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінивши аргументи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , врахувавши термін перебування обвинуваченого під вартою, який триває більше двох років, колегія суддів приходить до висновку про те, що прокурор у ході розгляду клопотання не довів наявності нових ризиків або збільшення ступеню наявних ризиків, що виправдовувало би таке тривале утримання обвинуваченого під вартою. Обов`язок прокурора наводити такі обставини передусім випливає із численної практики Європейського суду з прав людини, який через призму своїх рішень (зокрема Рішення від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», Рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України», Рішення від 08.04.2010 року у справі «Фельдман проти України» та інші) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції того, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри та наявність ризиків констатованих на етапі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави у тому числі і збільшення ризиків.

Враховуючи викладене колегія суддів констатує, що подальше застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не можливо визнати виправданим та таким, що відповідає наведеній вище практиці ЄСПЛ. Компенсувати ступінь зменшення існуючих ризиків, за відсутності нових ризиків та із урахуванням вимог ч.6 і ч.8 ст. 176 КПК України може встановлення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що указує на наявність підстав для висновку про можливість, за правилами ч.3 ст.183 КПК України визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

При вирішенні питання про необхідність застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави колегія суддів зважає на те, що обвинувачений перебуває під вартою більше двох років. Із урахуванням сутності висунутого ОСОБА_9 обвинувачення тримання його під вартою більше двох років може розцінюватись як надмірне. Надмірне тримання обвинуваченого під вартою та ігнорування згаданої вище практики ЄСПЛ в частині доведення прокурором існування додаткових ризиків дає підстави обвинуваченому ОСОБА_9 звернутися до відповідних міжнародних судових інстанції за захистом порушеного конвенційного права, що указує на необхідність вжиття національними судами відповідних заходів реагування.

Сукупність указаних вище обставин та врахування практики ЄСПЛ указує на безумовну необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Між тим, розмір застави, передбачений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, який визначений законодавцем для категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , із урахуванням фактичних обставин злочинів та їх тяжкості, на думку колегії суддів, не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючому ризику, що указує на необхідність визначення застави у більшому розмірі, ніж передбачений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Такою, яка буде здатною запобігти існуючому ризику та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_9 , покладених на нього обов`язків, на переконання колегії суддів буде застава у розмірі наближеному до 5 млн. гривень, тобто у розмірі 1 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає за необхідне ухвалуШевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 змінити та на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначити ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 1 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладенням обов`язків, у разі внесення застави, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде необхідними для забезпечення дієвості застосованого щодо нього запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 4221КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 до 24 листопада 2024 року - змінити.

До запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_9 під вартою, застосованого ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року, застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 1 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 147 600 (п`ять мільйонів сто сорок сім тисяч шістсот) гривень.

У разі внесення застави, ОСОБА_9 з під-варти звільнити негайно та зобов`язати останнього прибувати до суду за першою вимогою у рамках цього кримінального провадження та у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

- прибувати до суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися за межі міста Києва та Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати при наявності на зберігання документи, які надають право на виїзд із України і в`їзд в Україну.

На підставі ч.7 ст.194 КПК України строк дії обов`язків визначених судом встановити у 2 (два) місяці із моменту звільнення ОСОБА_9 із-під варти у зв`язку із внесенням застави.

В решті ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4