Справа № 195/1446/21
Провадження № 1-кп/0182/235/2024
У Х В А Л А

Іменем України

05.09.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Нікополь Дніпропетровської області клопотання про продовження строку запобіжного заходу та сторони захисту про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000091 від 19.02.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1,6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 (доставленого під вартою),

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и л а:

1. У провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження.

2. Прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 ще на два місяці, зазначивши ризики, які передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на свідків. Також, прокурор наголосив на тому, що обвинувачений під час досудового розслідування виїхав до тимчасово окупованої території АР Крим та був оголошений у міжнародний розшук, також йому відомі адреси свідків по справі. Виходячи з вищезазначеного, більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, які передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

3. Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , зазначив, що за цією адресою проживають його батьки, однак мати на даний час виїхала за кордон, а батько у відрядженні та по поверненню буде разом з ним.

4. Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 вважав, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню та підтримав свого підзахисного щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за вказаною адресою. Крім того, в судовому засіданні вже допитана потерпілі та частина свідки, тому ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України недоведені. Також відсутні докази зазначених прокурором ризиків.

5. Потерпіла ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання сторони захисту та підтримали прокурора.

6. Прокурор щодо заявленого стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт заперечив та підтримав раніше заявлене клопотання.

7. Заслухавши думку учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до таких висновків.

8. Згідно з вимогами ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

9. При вирішенні заявленого клопотання прокурора суд встановлює, чи дотепер наявна обґрунтована підозра/обвинувачення та ризики, які виправдовують подальше тримання під вартою (або у разі зміни запобіжного заходу - застосування іншого запобіжного заходу).

10. Обґрунтованість підозри/обвинувачення має оцінюватися на кожному етапі: від початкового періоду після затримання особи, так і в подальшому, коли тримання під вартою продовжується. Відповідно, хоча під час затримання та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинна бути обґрунтована підозра; у випадках тривалого тримання під вартою також має бути доведено, що підозра зберігається та залишається обґрунтованою протягом усього періоду тримання під вартою. (Рішення у справі Ilgar Mammadov проти Азербайджану, заява № 15172/13 від 22 травня 2014 року, параграф 90). Також, необхідно належним чином оцінити наявність ризиків, які виправдовують продовження тримання під вартою, та які можна обґрунтувати конкретними обставинами справи, а не абстрактними формулюваннями, надаючи належну оцінку індивідуальним обставинам підозрюваного. Наведення таких аргументів може виправдовувати тримання під вартою (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграф 88). Такі аргументи не можуть використовувати формалістичну та абстрактну мову, також не дозволяється щоразу при розгляді питання про тримання під вартою використовувати ідентичні або стереотипні формулювання, автоматично продовжувати тримання під вартою (Рішення у справі Lisovskij проти Литви від 2 травня 2017 року, заява № 36249/14, параграф 77).

11. Колегія суддів зазначає, що протягом періоду часу, що минув, досі є достатні підстави вважати, що наявна обґрунтована підозра/обвинувачення, крім того стороною захисту не спростовується питання обґрунтованості підозри. Суд також зазначає, що оскільки обставини не змінилися, судовий розгляд триває, ризики переховування від суду та тиску на свідків залишились. Втім, необхідно оцінювати не лише наявність обґрунтованої підозри та ризиків, а й доцільність застосування тримання під вартою до обвинуваченого на цьому етапі провадження.

12. Фактично, в даному випадку суд повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав обвинуваченого та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, суд повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

13. Оцінка відповідних і достатніх підстав тримання під вартою має бути здійснена без відриву від фактичної тривалості попереднього ув`язнення. Ця оцінка здійснюється з необхідною ретельністю під час провадження у справі (Рішення у справі Gabor Nagy проти Угорщини-2 від 11 квітня 2017 року, заява № 73999/14, параграф 77). При цьому, потрібно завжди виходити з презумпції звільнення особи з-під варти (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграфи 89, 91). Мають бути переконливо продемонстровані конкретні факти справи, для того, щоби переважати правило поваги до особистої свободи, а також щоби виправдати подальше тримання під вартою (наприклад, Рішення у справі Ilijkov проти Болгарії від 26 липня 2001 року, заява № 33977/96, параграф 84).

14. Колегія суддів зазначає, що хоча за час перебування ОСОБА_5 під вартою ризики не зменшилися, також не було встановлено інших обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою, що в контексті тривалого тримання під вартою (з червня 2021 року) має враховуватися як обставина на користь звільнення. Колегія суддів звертає увагу на те, що тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, а тому станом на зараз, з урахуванням тривалості тримання під вартою обвинуваченого, наявності міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, відсутності нових обставин, які виправдовують подальше тримання, та доказів таких обставин, цей захід не є пропорційним.

15. Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскільки ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, запобігти заявленим прокурором ризикам, можливо шляхом застосування до ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні, оскільки це є основною метою застосування запобіжного заходу.

16. При цьому, покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в умовах здійснення нагляду з боку працівників поліції надасть додаткових гарантій дотримання обвинуваченим ОСОБА_5 належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки до суду.

17. Отже, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід відмовити за відсутності достатніх підстав.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 181, 184, 331, 371, 372, 395 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

1. У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

2. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

3. Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід, застосувавши до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк не більш ніж на два місяці, до 04 листопада 2024 року включно.

4. Покласти на ОСОБА_5 на строк до 04 листопада 2024 року включно такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утриматися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з місця фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ), без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5. Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

6. Виконання ухвали щодо домашнього арешту покласти на відділення поліції Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .

7. Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 09.09.2024.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_3

Суддя: ОСОБА_2