ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002933 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, не одружений, не працевлаштований, має спеціальну освіту, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимий:

13 грудня 2022 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, згідно ст. 75, ст. 76 КК України звільнений із іспитовим строком на 3 роки,

03 жовтня 2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним покаранням повністю поглинути покарання за попереднім вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року за ч. 4 ст. 185, ст. 71 ч. 1 КК України, остаточно визначено покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі. Строк покарання ухвалено рахувати з 14 вересня 2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 56668 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн., а всього суму в розмірі - 86668 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, 10 липня 2023 року, у не встановлений час, ОСОБА_9 , перебуваючи на території дачного кооперативу «Рябина», який знаходиться у мікрорайоні Самарівка, Індустріального р-ну, у м. Дніпрі, побачив раніше йому невідомого чоловіка на ім`я ОСОБА_10 . Далі, в ході розмови, ОСОБА_10 , довірившись ОСОБА_9 , погодився на прохання останнього надати йому тимчасове місце проживання приблизним строком на 2 тижні на безоплатній основі, за невелику допомогу по дому за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, 23 липня 2023 року, приблизно о 18:30 год. ОСОБА_9 разом із потерпілим ОСОБА_10 поїхали на територію дачного кооперативу «Рябина», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить батькам потерпілого, де вирішили переночувати. Знаходячись в будинку за вищевказаною адресою, ОСОБА_9 побачив мобільний телефон ОСОБА_10 , та знаючи, що на телефоні встановлений додаток «Приват24» з доступом до банківського рахунку ОСОБА_10 в АТ КБ «ПриватБанк», на якому заходились гроші, у ОСОБА_9 виник протиправний намір на таємне викрадення чужого майна, а саме грошей ОСОБА_10 з вказаного рахунку.

Так, ОСОБА_9 скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 спить, та не бачить його протиправні дії, реалізуючи свій протиправний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, таємно, із корисливих мотивів, та особистої зацікавленості, в умовах воєнного стану, в той же день, тобто, 23 липня 2023 року, близько 18:30 год. взяв мобільний телефон ОСОБА_10 марки «Samsung» модель «А10», скориставшись відсутністю захисного паролю, відкрив мобільний додаток «Приват24», та використовуючи функцію «забули пароль», увівши у необхідні поля дані та пін-код від картки, який він раніше піддивився у потерпілого, здійснив вхід до особистого кабінету онлайн-банкінгу ОСОБА_10 , де побачив на банківській картці № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» гроші у сумі 1550 доларів США, що станом на 23 липня 2023 року еквівалентно 56668 гривень.

Далі, ОСОБА_9 перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, доводячи свій протиправний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, до кінця, за допомогою онлайн-сервісу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », здійснив переказ грошових коштів у сумі 1550 доларів США із картки № НОМЕР_1 на свою віртуальну картку «Revolut», та в подальшому на свою банківську картку № НОМЕР_2 , яка емітована в АТ «ПУМБ», та таким чином таємно заволодів грошима потерпілого ОСОБА_10 .

Довівши протиправний намір до кінця, ОСОБА_9 , покинув місце кримінального правопорушення, та в подальшому, у період часу з 24 липня 2023 року по 31 липня 2023 року з банківської картки № НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 , зняв грошові кошти в одному з банківських терміналів самообслуговування (POS-термінал-DN400006), за адресою: АДРЕСА_4 , та таким чином розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим майнову шкоду потерпілому ОСОБА_10 на суму 1550 доларів США, що станом на 23 липня 2023 року еквівалентно 56668 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Потерпілий ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України більш суворе покарання, мотивуючи такі вимоги невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого. Так, потерпілий в своїй скарзі звертає увагу на поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який щиро не розкаявся, перед потерпілим не вибачився, не допомагав слідству, шкоду в добровільному порядку не відшкодував, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше вже був судимий, в тому числі за вчинення аналогічного злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Потерпілий свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Зокрема, наполягав на призначенні обвинуваченому більш суворого покарання, у виді позбавлення волі строком на 6-7 років.

Представник потерпілого апеляційну скаргу свого клієнта підтримав, наполягав на її задоволенні, вказував, що на стадій судового провадження з боку обвинуваченого не було щирого каяття у скоєному злочині, а тому обраний судом першої інстанції розмір покарання є занадто м`яким.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги потерпілого заперечував, вважав призначене судом першої інстанції покарання повністю обґрунтованим та відповідним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого. Окремо, прокурор зазначив, що завдана потерпілому матеріальна шкода обвинуваченим була повністю відшкодована.

Обвинувачений проти задоволення апеляційної скарги потерпілого заперечував, просив залишити призначене судом першої інстанції покарання без змін, додатково зазначив, що на протязі досудового розслідування активно сприяв співробітникам поліції у розкритті злочину, під час судового провадження повністю визнав свою провину у вчиненому злочині, надав правдиві, викривальні покази.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, потерпілим не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, як відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке повязано із злочинами проти власності та яке виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_9 , який раніше судимий, в тому числі за вчинення аналогічного умисного корисливого злочину проти власності, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, обставин, які обтяжували чи пом`якшували б покарання обвинуваченому судом першої інстанції не встановлено.

Врахувавши вищенаведені обставини, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілого щодо розміру покарання та наявність цивільного позову, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців, з його реальним відбуттям та ізоляцією обвинуваченого від суспільства, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. Також, судом першої інстанції в повному обсязі були задоволені позовні вимоги потерпілого щодо стягнення відшкодування завданих збитків на загальну суму в розмірі 86668,00 грн.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог потерпілого щодо необхідності збільшення розміру обраного судом першої інстанції покарання. При цьому, відмовляючи у задоволенні вимог потерпілого про призначення більш суворого покарання, колегія суддів приймає до уваги те, що обвинуваченим все ж таким було повністю визнано провину у вчиненому злочині, за обставин викладених в обвинувальному акті, ОСОБА_9 надав відносно себе правдиві, викривальні покази без спотворення обставин, за яких ним було вчинено крадіжку, чим активно сприяв досудовому розслідуванню та судовому провадженню.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що обвинуваченому було призначено остаточне покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців з направленням обвинуваченого на його реальне та повне відбуття у виправну установу, з ізоляцією від суспільства і даний строк суд апеляційної інстанції вважає більш ніж достатнім для виправлення обвинуваченого, усвідомлення ним протиправності своїх дій та досягнення мети покарання. В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що покарання має на своїй меті виправлення обвинуваченої у вчинення злочину особи і не повинно, з урахуванням принципу справедливості та індивідуалізації, бути за своїм розміром занадто жорстоким та необґрунтовано великим.

Окремо, колегія суддів звертає увагу, що потерпілим в ході судового засідання суду апеляційної інстанції було оголошено вимоги, згідно яких достатнім для обвинуваченого він вважає покарання у виді позбавлення волі строком на 6-7 років. Проте, водночас, ані потерпілим, ані його адвокатом не наведено вичерпних та беззаперечних обставин та підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, як він про це наголо, що за своїм розміром є майже максимально передбаченим покаранням в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, окрім посилання на те, що обвинувачений не вибачився перед потерпілим та не виказав щирого каяття. Доводи потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, колегія суддів оцінює критично, з огляду на обраний судом розмір остаточного покарання строком на 5 років 8 місяців позбавлення волі, який є всього на 4 місяці менший за той, що просить призначити потерпілий в апеляційній скарзі.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому, колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4