Справа № 274/8385/24 Провадження № 1-в/0274/1269/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за клопотанням державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" про приведення вироків у відповідність до закону щодо засудженого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

в с т а н о в и в :

до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло клопотання державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" про приведення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 17.08.2022, вироку Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2022 та вироку Оболонського районного суду м. Києва від 09.04.2024 щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Установа виконання покарань звернулася до суду із заявою про проведення судового засідання без участі представника установи.

Засуджений в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд клопотання без його участі.

Суд не визнає явку засудженого та представника установи виконання покарань в судове засідання обов`язковою та вважає за можливе розглянути клопотання без їх участі.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання.

Перевіривши доводи клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, суд доходить таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17.08.2022 ОСОБА_4 призначено покарання у виді 6 місяців арешту за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно. Вирок набрав законної сили 20.09.2022.

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 07.09.2022 ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, за замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану. Вирок набрав законної сили 08.10.2022.

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 09.04.2024 ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покарання, яке призначено вироком Печерського районного суду міста Києва від 07.09.2022 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Вирок набрав законної сили 09.05.2024.

Ухвалою від 06.06.2024 Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області постановлено: за наявності щодо засудженого ОСОБА_4 вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 17.08.2022, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком 6 (шість) місяців, та вироку Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2022, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 30.05.2022. Ухвала набрала законної сили 14.06.2023.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Частиною 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлена відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 17.08.2022 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив у 2021 році - 06.09.2021, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 306 грн 02 коп.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 1135 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_4 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1135 грн х 2 = 2270 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому було скоєно злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17.08.2022.

Зі змісту вироку Оболонського районного суду міста Києва від 09.04.2024 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_4 вчинив у 2021 році - 28.11.2021 , вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 3274 грн 50 коп.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 1135 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_4 , становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1135 грн х 2 = 2270 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому було скоєно злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону № 3886-ІХ є кримінально-караними й на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 09.04.2024.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23 (провадження № 51-7110 км 23), щодо набуття чинності змін до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, впливає на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Окрім того, з вироку Печерського районного суду міста Києва від 07.09.2022 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 вчинив у 2022 році, однак вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, у вироці суду не вказана. Як зазначено в мотивувальній частині вироку: "у судовому засіданні ухвалою головуючого визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні, зокрема, стосовно місця, часу вчинення діяння, мотивів, способу, переліку та вартості викраденого майна, проти чого не заперечували учасники судового провадження, з урахуванням зрозумілості змісту цих обставин і добровільності відповідної позиції". За наведених обставин, суд позбавлений можливості вирішити питання про застосування щодо покарання, призначеного вироком Печерського районного суду міста Києва від 07.09.2022, положень Закону № 3886-ІХ та ч. 2 ст. 74 КК України.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити засудженому ОСОБА_4 та державній установі "Райківська виправна колонія (№ 73)" положення ч. 1 ст. 380 КПК України, згідно з якими, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою, зокрема, учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

клопотання державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17.08.2022 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком 6 (шість) місяців.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_4 та державній установі "Райківська виправна колонія (№ 73)" право на підставі ч. 1 ст. 380 КПК України звернутися до Печерського районного суду міста Києва за роз`ясненням вироку цього суду від 07.09.2022, зокрема, щодо вартості майна, яке було предметом кримінального правопорушення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1