Справа № 276/566/23
Провадження по справі№ 1-кп/276/26/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань з №0000099,відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , одруженого, не є особою з інвалідністю, інших осіб на утриманні не має, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України,

з участю учасників справи:

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

02.04.2023, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на території церкви Святої Покрови УПЦ в смт. Іршанськ по вул. Гулія 3 Коростенського району Житомирської області, під час проведення зібрання мешканців Іршанської громади, знаходячись в громадському місці, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, з хуліганських спонукань, демонструючи зневагу щодо норм моральності, з надуманого, нікчемного приводу, бажаючи показати свою зневагу до існуючих норм та правил поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам, які в цей час знаходилися за вказаною адресою, почав застосовувати силу стосовно присутніх громадян, а саме безпричинно штовхнув рукою в плече неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень останньому. Продовжуючи свої протиправні, умисні дії, ОСОБА_3 , безпричинно з хуліганських спонукань умисно наніс один удар нижньою частиною долоні правої руки в потиличну ділянку голови малолітньому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесне ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин в лівій тім`яно-потиличній ділянці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість не визнав у повному обсязі, суду надав показання, згідно з якими він напочатку квітня 2023 року, вранці, на запрошення настоятеля Іршанського храму ОСОБА_11 , приїхав разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до храму, який знаходиться в смт. Іршанськ Коростенського району Житомирської області, де проходило святкове богослужіння. Після завершення служби, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_3 , інші священники Української православної церкви і прихожани вийшли з храму та, на прохання отця ОСОБА_11 , залишились поблизу входу до церкви. Навпроти них стояли агресивно налаштовані місцеві жителі, прихильники Православної церкви України, які хотіли потрапити до храму, що був зачинений по завершенню богослужіння. Останні скандували: «геть московського попа», що обурювало ОСОБА_15 . Між представниками УПЦ та прихильниками ПЦУ була відстань близько 2-3 метрів. Навпроти нього знаходились діти, які тримали в руках прапори, серед них був ОСОБА_9 . Останній ходив та знімав на мобільний телефон присутніх священників у безпосередній близькості до обличчя. Прихильники ПЦУ почали штовхати священників та прихожан храму, внаслідок чого ОСОБА_9 , який перебував серед натовпу, притиснули. В момент, коли ОСОБА_9 наблизив до його обличчя мобільний телефон, ОСОБА_3 , відвертаючи телефон, впав людям на руки, бо його штовхнули діти, що знаходились збоку. Коли піднявся, то одразу ж в конфлікт втрутились поліцейські, а люди почали казати, що він вдарив дитину. У подальшому, отець ОСОБА_11 відчинив храм для мешканців громади та люди почали розходитись. Після цього, до нього підійшов батько ОСОБА_10 та висловив претензії з приводу завдання удару його сину. ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що не мав наміру когось образити чи завдати удар. ОСОБА_10 під час сутички не бачив та не міг вдарити. Вважає, що діти його обмовляють.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у пред`явленому обвинуваченні підтверджується сукупністю зібраних органом досудового розслідування доказів та досліджених під час судового розгляду, зокрема, даними:

- протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.04.2023, згідно якого ОСОБА_17 звернувся до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області з повідомленням про те, що 02.04.2023 близько 14 год. 20 хв. невідома особа чоловічої статі, одягнена в церковну рясу священнослужителя, нанесла 1 удар кулаком в область голови сину заявника - ОСОБА_10 (т.1, а.сп.164);

- протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.04.2023, згідно якого ОСОБА_6 звернулася до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області з повідомленням про те, що 02.04.2023 близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_3 рукою штовхнув сина заявниці - ОСОБА_9 на території храму в смт. Іршанськ (т.1, а.сп.169);

- протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 від 03.04.2023, згідно якого останній розповів та показів, як останній отримав удар в область потилиці голови та положення руки священника, в якому останній її побачив, після того як повернувся після удару (т.1, а.сп.172-176);

- протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 від 04.04.2023, згідно якого потерпілий розповів та відтворив як ОСОБА_3 штовхнув останнього в плече лівої руки (т.1, а.сп.182-183);

- протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_18 від 04.04.2023, згідно якого свідок розповів та відтворив як ОСОБА_3 штовхнув потерпілого ОСОБА_9 в плече лівої руки та наніс 1 удар правою рукою в область голови потерпілого ОСОБА_10 (т.1, а.сп.204-208);

- відеозапису, наданого 03.04.2023 ОСОБА_6 , згідно якого на відеозаписі зафіксовано потерпілого ОСОБА_10 , який тримається за голову, ОСОБА_3 , який знаходиться неподалік потерпілого та останнього за руку тримає жінка, запитуючи для чого останній вдарив дитину, чути сварки та викрики навіщо священник вдарив дитину. Надалі, на відеозаписі з`являються працівники поліції, які розділяють натовп людей з метою припинення порушення громадського порядку (т.1, а.сп.195);

- відеозапису, наданого 04.04.2023 свідком ОСОБА_19 , згідно якого на відеозаписі зафіксовано потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які тримають в руках прапор України, а також потерпілого ОСОБА_9 , а з іншої сторони від останніх знаходиться обвинувачений ОСОБА_3 (т.1, а.сп.202);

- відеозапису, наданого 04.04.2023 свідком ОСОБА_21 , згідно якого на відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_3 намагається вибити мобільний телефон в потерпілого ОСОБА_9 , надалі, жінка намагається припинити протиправні дії обвинуваченого. Також чути голоси щодо засудження та припинення протиправних дій ОСОБА_3 (т.1, а.сп.210);

- довідки № 1412 від 03.04.2023, виданої черговим травматологом Коростенської ЦМЛ, згідно якої у ОСОБА_10 встановлено діагноз забій м`яких тканин волосистої ділянки голови (т.1, а.сп.185);

- довідки № 1479 від 04.04.2023, виданої черговим травматологом Коростенської ЦМЛ, згідно якої у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не виявлено (т.1, а.сп.189);

- висновку експерта № 74 від 04.04.2023, згідно якого при судово-медичному обстеженні ОСОБА_22 на голові останнього виявлено тілесне ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин в лівій тім`яно-потиличній ділянці з ознаками невеликої флуктуації, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень (т.1, а.сп.226);

- висновку експерта № 76 від 05.04.2023, згідно якого при судово-медичному обстеженні ОСОБА_9 у останнього будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (т.1, а.сп.226);

- операційного плану, затвердженого 31.03.2023 начальником Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області щодо забезпечення охорони публічного порядку та безпеки під час проведення масових зборів у смт. Іршанськ 02.04.2023, згідно якого наряди Коростенського РУП та БФ «Іршанська варта» забезпечують публічну безпеку та охорону на території храму в смт. Іршанськ (т.1, а.сп.244-246);

- висновку експерта № СЕ-19/106-24/2596-ФП від 23.04.2024, згідно якого: рух долоні руки ОСОБА_3 був спрямований на захоплення руки з мобільним телефоном ОСОБА_9 ; рука обвинуваченого, а саме нижня частина долоні руки, здійснила контакт до потиличної частини голови потерпілого ОСОБА_10 , після чого, ОСОБА_10 нахилив голову вниз. Вказані події зафіксовано на відеозаписі в проміжок часу з 00:19 до 00:22 сек. (т.2, а.сп.59-88).

Крім того, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що у квітні 2023 року (точної дати не пам`ятає), в проміжок часу приблизно з 11 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., прийшов разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 до храму, який знаходиться в смт Іршанськ Коростенського району, для того, щоб разом з іншими жителями громади проголосувати за перехід УПЦ московського патріархату до Православної церкви України. Зібралося багато людей - близько однієї тисячі громадян. Після голосування прихильники УПЦ московського патріархату не пускали їх у храм. Він разом з ОСОБА_10 розмістилися поблизу входу в храм, у руках тримали прапор України, співали Гімн України та інші українські пісні. Навпроти них, на відстані 2-х кроків, стояли прихильники УПЦ московського патріархату, серед яких був обвинувачений ОСОБА_15 . Також потерпілий пояснив, що він за допомогою власного телефону знімав на відео все те, що відбувалось поблизу них, однак це не сподобалось окремим прибічникам УПЦ. Після чого, обвинувачений штовхнув його в плече, від чого він відхилився, а потім ОСОБА_3 правою рукою наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар в ліву частину голови. Одразу ж після удару ОСОБА_10 поскаржився на біль та заплакав. Люди, які стояли поруч, вигукували навіщо він вдарив дитину, після чого почалась штовханина в натовпі та конфлікт, який припинили працівники поліції. Крім цього повідомив, що ні він, ні його друзі жодним чином не провокували обвинуваченого на такі протиправні дії. На його думку, обвинуваченому не сподобалось те, як він разом з друзями тримав прапор України.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких він прийшов разом зі своєю мамою до храму, який знаходиться в смт Іршанськ , для того, щоб разом з іншими жителями громади підтримати Православну церкву України. Разом з друзями, ОСОБА_27 та ОСОБА_20 , стояли перед входом в храм та тримали в руках прапор України. Позаду нього стояв ОСОБА_29 . Поблизу них знаходилась група людей, які були противниками ПЦУ, серед яких і обвинувачений ОСОБА_3 . Коли почався рух людей до сходинок в храм - відбулась штовханина. В цей час відчув удар в потилицю, а коли розвернувся, то побачив витягнуту в його напрямку руку обвинуваченого та зрозумів, що його вдарив ОСОБА_3 . Після чого, розповів про це жінці, яка стояла поряд та вказав на обвинуваченого. Суду пояснив, що він лише тримав прапор та співав гімн разом зі своїми друзями, обвинуваченого ніхто не провокував, нічого йому не говорили.

Допитана в якості свідка законний представник потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що 02.04.2023 в смт Іршанськ мали відбутися збори релігійної громади щодо переходу до Православної церкви України. Син ОСОБА_29 теж захотів бути присутнім на зборах. Коли прийшли до храму, то стали напроти сходинок до церкви. Поряд з нею знаходилась ОСОБА_19 , а зліва стояв ОСОБА_29 , який знімав на телефон навколишню обстановку. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_34 та ОСОБА_20 тримали прапор України. Хлопці жодним чином не провокували обвинуваченого, проте, останній зробив крок до них та, намагаючись вибити телефон, одним рухом руки вдарив у праве плече ОСОБА_29 , після чого завдав рукою, затисненою в кулак, удар по голові ОСОБА_10 , а саме в потилицю. В цю мить ОСОБА_10 розплакався, а дівчата, які стояли поряд, запитали в ОСОБА_3 для чого він вдарив дитину. Вказані дії спровокували конфлікт, обвинувачений поводив себе агресивно. Перед нанесенням ударів ОСОБА_3 ніяких зауважень дітям не робив, останні до нього не звертались. Син ОСОБА_29 після вказаної події боявся виходити з дому, погано себе почував, у нього боліла голова, був змушений приймати ліки. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Щодо міри покарання - покладається на розсуд суду.

ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив, що 02.04.2023 близько 12 год. прийшов до церкви в смт Іршанськ разом з дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_10 . У подальшому з іншими жителями громади проголосував за перехід з УПЦ московського патріархату до Православної церкви України, після чого разом з дружиною пішли, а син залишився з однолітками. Згодом йому зателефонував син ОСОБА_10 та сказав, що його вдарили. Після чого, свідок прийшов на місце події, а ОСОБА_10 йому повідомив, що обвинувачений вдарив його в потилицю. Внаслідок цього ОСОБА_10 скаржився на головний біль, його нудило, був схвильований, його турбувала ця подія.

Свідок ОСОБА_20 суду повідомив, що 02.04.2023 у проміжок часу з 13 год по 14 год. прийшов до церкви в смт Іршанськ разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_34 , взявши з собою прапор України. Біля храму було багато людей та поліція. Вони стали посеред інших людей, зліва від нього стояв ОСОБА_10 , праворуч - ОСОБА_18 , утрьох тримали прапор України та разом з іншими співали Гімн України. Позаду них знаходився ОСОБА_29 , який знімав все на телефон. В цей час між людьми почалась штовханина між прихильниками та противниками Православної церкви України, в ході чого ОСОБА_10 почав плакати, сказав, що обвинувачений вдарив його. Потім люди почали кричати: «ти що дитину вдарив!», на що ОСОБА_3 сказав, що падав та зачепив рукою його. Обвинуваченого до цього ніхто не провокував. Стосовно того, чи ОСОБА_29 теж вдарили він не знає та не бачив.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що 02.04.2023 прийшов разом з ОСОБА_20 до Іршанського храму , де проходили збори релігійної громади на підтримку Православної церкви України. Він, ОСОБА_10 та ОСОБА_20 тримали втрьох прапор України, співали Гімн України, нікого не провокували. Противники Православної церкви України стояли навпроти, поблизу входу до церкви, та не допускали жителів громади до храму. З обох сторін люди щось вигукували, згодом почався рух до храму, під час якого обвинувачений, який стояв навпроти ОСОБА_10 , вдарив останнього правою рукою затисненою в кулак по голові, в потилицю. Потім ОСОБА_10 заплакав, люди почали кричати: «чому вдарили дитину».

Свідок ОСОБА_21 суду повідомила, що була присутня на зборах громади біля Іршанського храму , на прохання людей фіксувала все на відеокамеру, стояла біля церкви. Люди, які прийшли на підтримку ПЦУ співали українські пісні та Державний Гімн України. ОСОБА_44 , ОСОБА_29 та ще один хлопчик, якого вона не знає, стояли поряд. Жодних провокацій зі сторони дітей щодо священників не було. Свідок ОСОБА_21 повідомила, що особисто бачила, як обвинувачений, намагаючись вибити мобільний телефон, штовхнув рукою в плече ОСОБА_9 , після чого замахнувся та вдарив іншу дитину. Момент удару зафіксовано нею на відеозаписі. Одразу після завдання удару, присутні на зборах громади люди почали кричати, просили поліцію втрутитись, бо вдарили дитину.

Свідок ОСОБА_45 надала суду показання, згідно з якими вона наприкінці березня 2023 року прийшла з подругою ОСОБА_19 до Іршанського храму , де відбувались збори громади. Зібралося багато людей - близько однієї тисячі громадян. Справа від свідка стояли ОСОБА_29 , ОСОБА_20 та ОСОБА_10 , а навпроти - представники церкви московського патріархату. Діти були з прапорами України та співали Гімн України. ОСОБА_29 навколо себе знімав відео на телефон. Обвинувачений стояв навпроти нього на відстані близько 0,5 метра. Хтось зі священників читав проповідь. В цей час почула від людей, що вдарили дитину. Після чого свідок побачила, що ОСОБА_10 заплакав, а ОСОБА_19 підбігла до нього. Сам момент завдання удару свідок не бачила. Одразу ж після зазначеного інциденту розпочався конфлікт, який, на переконання свідка, міг спровокувати застосування фізичної сили між присутніми громадянами. До вказаної події ніхто нікого не штовхав та не провокував.

Свідок ОСОБА_19 повідомила, що наприкінці березня - початок квітня 2023 року (точної дати не пам`ятає) перебувала на зборах місцевої громади біля Іршанського храму з метою проголосувати за перехід церковної громади до ПЦУ. Вона стояла позаду дітей: ОСОБА_9 , ОСОБА_20 та ОСОБА_10 , а поряд з ними знаходились представники церкви московського патріархату. Діти були з прапорами України та співали Гімн України. ОСОБА_29 навколо себе знімав відео на телефон, як і деякі інші присутні на зібранні. В якийсь момент свідок відволіклась, а коли повернулася, то побачила як ОСОБА_10 пригнувся та плаче. Останній повідомив, що його вдарив обвинувачений. Коли вона запитала у ОСОБА_3 чому він це зробив - обвинувачений просто посміхався у відповідь. Також, ОСОБА_29 сказав, що священник і його вдарив у плече. Після цього між прихильниками та противниками переходу церковної громади почався конфлікт, зумовлений діями обвинуваченого. Люди були обурені та хотіли вчинити самосуд, однак, втрутилися працівники поліції, які заспокоїли присутніх.

Свідок ОСОБА_49 суду показала, що 02.04.2023 перебувала біля місцевого храму на зборах щодо переходу УПЦ до ПЦУ. На вказаних зборах були присутні як прихильники так і противники переходу церкви. Загалом зібралось понад 100 людей. Також були присутні діти, зокрема ОСОБА_29 та ОСОБА_10 , які тримали прапор України. У ОСОБА_29 в руках був телефон. ОСОБА_3 стояв поблизу дітей - на відстані витягнутої руки. Прихильники ПЦУ читали молитву українською мовою. Жодних провокацій з боку дітей не було. В цей час свідок побачила витягнуту руку обвинуваченого в напрямку ОСОБА_10 та дитина тримається за голову, потилицю. Після чого, жінка, яка стояла поряд, відгородила собою дітей. Вказані дії обвинуваченого спровокували словесний конфлікт між присутніми, внаслідок чого втрутилися працівники поліції, які його припинили. Ініціатором конфлікту був саме обвинувачений.

Свідок ОСОБА_50 суду пояснив, що він працює дільничим інспектором Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області. Навесні 2023 року, вдень, точної дати та часу не пам`ятає, був залучений разом з іншими працівниками Коростенського управління поліції для охорони громадського порядку в смт. Іршанськ Коростенського району Житомирської області поблизу місцевого храму. Вся територія церкви була заповнена людьми. Місцеві жителі вирішили проголосувати за перехід церковної громади в ПЦУ. Були як прихильники, так і противники такого переходу. Діти тримали в руках прапор України. ОСОБА_3 стояв посеред людей. Під час даного заходу почалась штовханина та чув вигуки людей. Виник конфлікт, у зв`язку з чим втрутились працівники поліції. Самої події вчинення правопорушення свідок не бачив. Будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_3 особисто свідок не спостерігав.

Свідок ОСОБА_51 повідомив, що працює в Коростенському РУП ГУНП в Житомирській області та на підставі звернення Іршанської територіальної громади був залучений для забезпечення публічної безпеки та порядку під час мирних зборів громадян на території храму, де зібралось близько 150-200 людей. Подія відбулась навесні 2023 року, близько 13 год. 00 хв. Були як прихильники, так і противники переходу церковної громади з УПЦ в ПЦУ. Обидві сторони висловлювались стосовно приналежності церкви. ОСОБА_3 стояв поблизу дітей, які тримали прапор України. В цей час почув як хтось з присутніх почав вигукувати, що вдарили дитину, розпочався конфлікт. Одразу після цього втрутились працівники поліції. У подальшому, хлопчик з батьком написали заяву про вчинення правопорушення, а якась жінка повідомила, що саме обвинувачений вдарив дитину. Особисто свідок не бачив протиправних дій з боку ОСОБА_3 .

Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_18 в частині того, що ОСОБА_3 завдав удар по голові ОСОБА_10 рукою, затисненою в кулак, суд оцінює критично, оскільки вказане не відповідає відеозапису, на якому зафіксований момент заподіяння удару потерпілому, а також висновку судової фототехнічної експертизи, згідно з яким контакт з потиличною частиною ОСОБА_10 відбувся саме нижньою частиною долоні руки (пальці руки не стиснені в кулак) ОСОБА_3 (том 2, а.сп.81). В цій частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, підлягає зміні. При цьому суд враховує, що така зміна не збільшує обсяг пред`явленого обвинувачення та жодним чином не погіршує становища обвинуваченого.

В решті показання, надані потерпілими та свідками сторони обвинувачення у ході судового розгляду кримінального провадження, є логічними та послідовними, узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами, здобутими у ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження. Підстав обмовляти обвинуваченого потерпілими та свідками не встановлено.

Також судом допитано свідків зі сторони захисту, які надали наступні показання.

Допитаний свідок ОСОБА_52 повідомив, що він особисто був присутній на території Іршанської храму на зібранні, під час якого вирішувалось питання переходу церковної громади в ПЦУ. Поряд з ним стояв ОСОБА_3 та інші священники, а навпроти - діти. Була напружена ситуація, прихильники ПЦУ намагалися відтіснити їх, почалась штовханина, через яку ОСОБА_3 ледь встояв на ногах. Після другої хвилі поштовху заплакав хлопчик, а якась жінка накинулась на ОСОБА_3 , намагаючись завдати йому ударів. Після цього втрутились працівники поліції, які припинили сутичку. Свідок особисто не бачив чи обвинувачений комусь завдавав удари.

Свідок ОСОБА_53 надав показання, відповідно до яких він навесні 2023 року, точної дати не пам`ятає, близько 11 год. 00 хв. прийшов на службу в Іршанський храм, стояв на сходах до церкви. ОСОБА_3 знаходився на відстані 3-х метрів від нього, біля храму, а хлопчик стояв поблизу обвинуваченого, близько 1,5-2 метри. Серед людей була штовханина. В цей час свідок почув звук удару, після чого хтось з присутніх вигукнув, що батюшка вдарив дитину. Розпочався конфлікт, який припинено працівниками поліції. На переконання свідка, звук удару хтось зімітував, а священник не міг вдарити хлопчика.

Свідок ОСОБА_54 повідомила, що 02.04.2023 перебувала на богослужінні в Іршанському храмі, яке розпочалась о 8 год. та завершилась близько 12 год. На службі були присутні місцеві жителі в кількості не менше 50 чоловік, також був присутній ОСОБА_3 з смт Хорошів. Після завершення богослужіння всі вийшли з церкви. До храму йшло багато людей з прапорами України. Вважає, що це був спланований мітинг з метою захоплення церкви. Свідок стала навпроти ОСОБА_3 , біля якого знаходились інші священники, а діти ходили поблизу них з прапорами. Хтось з дітей тримав у руці телефон та знімав відео. Коли виступали представники УПЦ, то їх словесно ображали, зокрема викрикували «геть руських попів». Свідок особисто не бачила чи обвинувачений вдарив дитину, однак вважає, що священник не міг цього зробити. Також зазначила, що працівники поліції згодом допитували ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_12 підтвердила показання ОСОБА_54 , при цьому додатково зазначила, що прихильники ПЦУ вигукували, щоб їх впустили до храму, штовхали священників і тих, хто стояв поряд з ними. Свідок знаходилась поблизу батюшок, останні були в її полі зору. Діти, які бігали поруч, співали Гімн України, викрикували «смерть ворогам», підносили мобільні телефони безпосередньо до обличчя батюшок, після чого ОСОБА_3 відвів рукою телефон одного з хлопців. Під час штовханини у натовпі розпочався конфлікт, у зв`язку з чим втрутились поліцейські, які заспокоїли присутніх. Свідок повідомила, що не чула, щоб хтось кричав, що саме вдарили дитину, а дитина не плакала. У свою чергу, присутні в натовпі діти безпосередньо не штовхали священників та не ображали їх нецензурно.

Свідок ОСОБА_13 надала суду аналогічні показання як і свідок ОСОБА_12 . Крім того, повідомила, що ОСОБА_3 під час штовханини в натовпі сам ледь не впав, останній нікого не провокував та не бив хлопчика. Разом з тим, прихильники ПЦУ ображали священників та намагались їх фізично витіснити. У подальшому, до ОСОБА_3 підійшов якийсь чоловік з хлопчиком, останній вказав, що саме обвинувачений його вдарив.

Суд критично оцінює показання свідків сторони захисту: ОСОБА_52 , ОСОБА_57 , ОСОБА_54 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 щодо того, що ОСОБА_3 не міг вдарити дитину, не провокував конфлікт, який стався через штовханину та висловлювання прихильників ПЦУ, стосовно імітації удару та дій прихильників ПЦУ на захоплення церкви. Показання свідків у цій частині суперечать як відеозаписам, дослідженим під час судового розгляду, висновку експерта № СЕ-19/106-24/2596-ФП від 23.04.2024, так і показанням потерпілих та інших свідків, останні узгоджуються між собою та є переконливими.

В іншій частині показання свідків сторони захисту не суперечать показанням інших свідків, потерпілих та письмовим матеріалам.

Крім того, судом за клопотанням сторони захисту був допитаний експерт науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Житомирській області ОСОБА_58 , який повністю підтвердив висновки, викладені у висновку експерта № СЕ-19/106-24/2596-ФП від 23.04.2024, зокрема те, що рука обвинуваченого здійснила контакт до потиличної частини голови потерпілого ОСОБА_10 в момент наближення руки до останнього. Також експерт зазначив, що інших контактів візуально не спостерігається.

Твердження захисника про те, що експерт в судовому засіданні роз`яснив, що ОСОБА_3 нижнім краєм долонею правої руки лише торкнувся потиличної частини голови неповнолітнього ОСОБА_10 , не відповідає дійсності, а тому суд вважає їх неспроможними. Як у висновку експерта, так і в роз`ясненнях, які експерт надав у судовому засіданні, останній зазначив про здійснення саме контакту руки обвинуваченого з потилицею потерпілого ОСОБА_10 . У свою чергу, слід врахувати наслідок такого контакту, а саме, що потерпілий взявся рукою за голову, пригнувся та розплакався, про що свідчать відповідні показання потерпілого та свідків. У подальшому, у потерпілого ОСОБА_10 було встановлено легке тілесне ушкодження в області потилиці.

Суд при цьому враховує, що згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, вказаний відеозапис відображає лише незначну частину події, що зафіксована з однієї сторони, а тому останній не спростовує факту поштовху ОСОБА_3 рукою в плече ОСОБА_9 , а також завдання рукою удару ОСОБА_10 по потиличній частині голови, що підтверджується як показаннями потерпілих, законного представника ОСОБА_6 , так і показаннями свідків, а також протоколами проведення слідчих експериментів за участі останніх і не спростовується іншими доказами.

Також, безпідставними є посилання захисника на постанову дізнавача Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області 05.04.2023, якою закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_22 , за відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення за ч.1 ст. 296 КК України. Крім того, хуліганство, яке супроводжується побоями (ч. 1 ст. 126 КК) або спричиненням легкого тілесного ушкодження (ст. 125 КК), не потребує додаткової кваліфікації, оскільки такі дії характеризують його особливу зухвалість.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_9 не отримав жодних тілесних ушкоджень не спростовує факту поштовху ОСОБА_3 рукою в плече потерпілого, що доведено належними і допустимими доказами. Більш того, поштовх у багатьох випадках не має наслідком заподіяння тілесних ушкоджень.

Щодо версії обвинуваченого про те, що він, падаючи, відхилив телефон потерпілого ОСОБА_9 , то вона спростовується відеозаписом з мобільного телефону, на якому зафіксовано обстановку й обставини події, динаміку їх розвитку, зокрема як ОСОБА_3 намагається захватити мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_9 , після чого рука обвинуваченого здійснила контакт до потиличної частини голови потерпілого ОСОБА_10 . Зазначені обставини також підтверджуються висновком судової фототехнічної експертизи, показаннями потерпілих та свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_49 .

Показання ОСОБА_3 , в яких він заперечує свою винуватість, а також наявність в його діях складу інкримінованого проступку, суд розцінює як намагання обвинуваченого уникнути покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного, дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Така позиція суду щодо розмежування кваліфікацій дій особи узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к.

У ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що 02.04.2023 у смт. Іршанськ Коростенського району Житомирської області проходило завчасно організоване мирне зібрання, а саме збори місцевих мешканців щодо вирішення питання переходу релігійної громади та місцевого храму до Православної церкви України.

Водночас, того ж дня у вказаному храмі проводилося богослужіння, під час якого були присутні, окрім настоятеля Іршанського храму та місцевих парафіян, представники інших церковних громад, зокрема священники, які не були мешканцями смт. Іршанськ. Вказані особи, в тому числі обвинувачений, після закінчення служби територію церкви не залишили, а, на прохання настоятеля храму, стали біля входу до храму, тим самим перешкоджаючи проходу до нього. На прилеглій до церкви території зібралось не менше 150 осіб. Також, з метою забезпечення громадського порядку, були присутні працівники поліції. Будь-яких конфліктів і сутичок між прихильниками та противниками переходу місцевої церкви не було.

Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи в громадському місці, бажав протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки.

Так, посягання відбулось з ініціативи ОСОБА_3 в громадському місці під час проведення масового заходу, на якому були присутні багато людей. Останній, керуючись надуманим, нікчемним приводом, а саме проведення відеозйомки на телефон навколишньої обстановки потерпілим ОСОБА_9 , відчуваючи обурення щодо відношення прихильників ПЦУ до представників московського патріархату та вибору місцевої релігійної громади перейти до ПЦУ, бажаючи протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки, безпричинно штовхнув у плече потерпілого ОСОБА_9 та намагався забрати в останнього належний йому мобільний телефон, після цього безпричинно завдав рукою удар в область потиличної частини голови іншої дитини, внаслідок чого малолітньому ОСОБА_10 завдано легке тілесне ушкодження.

Про наявність у ОСОБА_3 мотиву явної неповаги до суспільства свідчить також і те, що потерпілих обвинувачений бачив вперше, відповідно, між ними не могло існувати якихось неприязних стосунків, або ж приводу для спричинення тілесних ушкоджень, тим більше у громадському місці, в присутності багатьох осіб. У свою чергу, потерпілі своїми діями жодним чином не провокували обвинуваченого. ОСОБА_9 , як і деякі інші присутні на зборах громади, фіксував на власний телефон те, що відбувалось навколо нього: як прихильників, так і противників ПЦУ, його дії не були спрямовані лише щодо ОСОБА_3 . Разом з цим, обвинувачений, вчиняючи неправомірні дії, ігнорує елементарні правила поведінки у суспільстві, не реагуючи на оточуючих, ставить власні інтереси над інтересами всіх оточуючих, над встановленими нормами, його дії спрямовані проти дітей, які зважаючи на вік, не можуть чинити співмірного фізичного супротиву, таким чином ОСОБА_3 демонструє свою зверхність над іншими, а отже, протиставляє себе їм. Крім того, під час допиту ОСОБА_3 у судовому засіданні обвинувачений не міг пояснити чому, маючи можливість сказати потерпілому, щоб останній не знімав його, цього не зробив, а вирішив фізично відштовхнути телефон.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 одразу ж розпочався конфлікт між прихильниками та противниками ПЦУ, що міг закінчитись зривом масового заходу, однак такий вчасно припинено працівниками поліції, що були залучені для забезпечення громадського порядку на території храму.

Відтак, судом встановлено, що дії ОСОБА_3 були направлені саме на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю під час проведення масового заходу.

У свою чергу, стороною обвинувачення не доведено належними і допустимими доказами, що діяння ОСОБА_3 супроводжувалось також винятковим цинізмом.

Як зазначено в роз`ясненнях, які містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та інше.

Разом з тим, поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить саме про його особливу зухвалість, про що зазначено вище, а не винятковий цинізм. Відтак, обвинувачення в цій частині суд визнає необгрунтованим, а тому воно підлягає виключенню з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Крім того, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд змінює обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, в частині нанесення ОСОБА_3 удару рукою в плече неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , оскільки завдання саме удару не підтверджене належними доказами в ході судового розгляду. Згідно з показаннями як самого потерпілого ОСОБА_9 так і свідка ОСОБА_21 , а також даними протоколів проведення слідчих експерементів з ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , доведеним є те, що ОСОБА_3 штовхнув рукою в плече неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 . При цьому суд враховує, що така зміна не збільшує обсяг пред`явленого обвинувачення та жодним чином не погіршує становища обвинуваченого.

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження, та зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, а також виконання процесуальних обов`язків, - прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановлює вирок.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду під час оцінки доказів слід керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. У достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що в його достовірності взагалі немає сумнівів, а означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

За правилами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку доведена, та його діяння кваліфікує ч.1 ст. 296 КК України, як умисні дії, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно зі ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, віднесене до кримінальних проступків.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК України, не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем проживання та служби характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має захворювання очей. Разом з цим, винуватість свою обвинувачений не визнав, перед потерпілими не вибачився та завдану моральну шкоду на даний час не відшкодував.

З огляду на викладене, а також те, що обвинувачений є священнослужителем та особою пенсійного віку, відомості щодо можливості сплати останнім штрафу, який складає від 17000,00 грн до 34000,00 грн, у матеріалах справи відсутні, а тому суд приходить до висновку про недоцільність застосування до ОСОБА_3 покарання у виді штрафу.

Санкція ч.1 ст. 296 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінального правопорушення) передбачала, окрім штрафу, інші види покарання: арешт на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років.

На переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без призначення найсуворішого покарання у виді обмеження волі.

Законом України № 3342-IX від 23.08.2023, який набрав чинності 28.03.2024, покарання у виді арешту замінене на покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до положень ст. 59-1 Кримінального кодексу України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Призначення покарання у виді пробаційного нагляду пом`якшує кримінальну відповідальність порівняно із покаранням у виді арешту чи обмеженням волі, тому зазначений закон має зворотну дію в часі.

Ураховуючи вищезазначене, а також запропоновану прокурором міру покарання у виді пробаційного нагляду та висловлені позиції законних представників потерпілих, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України у виді пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України.

На переконання суду, зазначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується заявлених цивільних позовів, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини другої статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст. 91 КПК).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізичних особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім`ї, близьких родичів.

За ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішення питання про задоволення позову про стягнення моральної шкоди, враховується характер протиправних дій, які є кримінально караними, ступінь вини, глибину душевних страждань потерпілої особи, які призвели до зміни звичного способу життя, вимушеним лікуванням, психологічного пригнічення, що свідчать про зміну звичного способу життя та необхідність вжиття додаткових зусиль для його організації.

В обґрунтування цивільного позову ОСОБА_17 , який діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , зазначив, що в результаті умисних дій обвинуваченого потерпілому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000 гривень, враховуючи погіршення стану здоров`я, характер та тривалість моральних переживань та фізичних страждань, вимушеність змін звичного способу життя та необхідність вжиття додаткових зусиль для його організації.

Суд вважає що заявлена шкода підлягає частковому задоволенню.

Так, суд бере до уваги тяжкість заподіяних наслідків, а саме, що ОСОБА_10 завдано легке тілесне ушкодження, глибину моральних та душевних страждань потерпілого, перенесеного фізичного болю, вимушеність змін у звичному житті останнього, який навчається, його малолітній вік.

Виходячи з сукупності зазначених обставин, які є суттєвими суд вважає співмірною та справедливою в конкретному випадку суму до стягнення з ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди - 6000,00 гривень. У задоволенні решти позовних вимог - слід відмовити.

Щодо цивільного позову ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , то суд враховує наступне.

Цивільний позов мотивовано тим, що в результаті умисних дій обвинуваченого потерпілому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000 гривень, враховуючи погіршення стану здоров`я, характер та тривалість моральних переживань та фізичних страждань, вимушеність змін звичного способу життя та необхідність вжиття додаткових зусиль для його організації.

Так, суд враховує, що обвинуваченим завдано потерпілому ОСОБА_9 фізичний біль, у результаті поштовху його рукою в плече, тілесних ушкоджень при цьому потерпілому не заподіяно. Крім цього, суд бере до уваги глибину моральних та душевних страждань потерпілого, перенесеного фізичного болю, вимушеність змін у звичному житті останнього, який навчається, його вік.

Виходячи з сукупності зазначених обставин, які є суттєвими суд вважає співмірною та справедливою в конкретному випадку суму до стягнення з ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди - 3000,00 гривень. У задоволенні решти позовних вимог - слід відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому не визначався, підстави для його застосування відсутні.

Арешт у даному кримінальному провадженні не накладався, у зв`язку з чим вказане питання судом не вирішуються.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.100, 124, 127, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання за цим законом у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені статтею 59-1 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.

Цивільний позов ОСОБА_17 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_17 моральну шкоду у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Речові докази: довідку ЦМЛ №1479 від 04.04.2023, видану на ім`я ОСОБА_9 , довідку ЦМЛ №1462 від 03.04.2023, видану на ім`я ОСОБА_10 , оптичні диски з відеозаписами, наданими ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , залишити в матеріалах судової справи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової фототехнічної експертизи, згідно висновку експерта №СЕ-19/106-24/2596-ФП від 23.04.2024, у розмірі 9466 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Володарсько - Волинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1