Справа № 740/912/21
Провадження № 1-кп/740/14/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ніжині у кримінальному проваджені, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0001113 від 22.12.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Жуківка Куликівського району Чернігівської області, освіта середня спеціальна, не працює, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

- 14.12.2009 Куликівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 01.02.2011 Куликівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ч.1 ст. 71 КК до 4 років позбавлення волі. Звільнений 05.11.2014 умовно достроково на невідбутий строк 5 місяців 3 дні;

- 09.06.2016 Куликівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК до 200 годин громадських робіт;

- 15.08.2016 Куликівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК із застосуванням ч.4 ст. 70 КК, змінений Апеляційним судом Чернігівської області 22.11.2016, до 6 місяців арешту;

- 09.10.2017 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК до 5 років позбавлення волі. Звільнений 23.03.2020 по відбуттю строку покарання;

- за вироком від 02.09.2020 Куликівського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 125 КК, яким засуджений до штрафу 50 н.м.д.г. 850 грн, штраф сплачено 18.05.2021, судимість погашена,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.125 КК України,

встановив:

До Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 12.02.2021 надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.125 КК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у тому, що він 22.12.2020 близько 04 год 40 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, діючи повторно, шляхом зриву скоби замка проник у гаражне приміщення охорони Вертіївської сільської ради: АДРЕСА_2 , де відкрив горловину баку пожежного автомобіля, у якому містилось 25 л бензину А-92 вартістю 23 грн 50 коп за 1 літр, загальною вартістю 587 грн 50 коп, який він намагався викрасти.

Проте, не виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки під час перебування ОСОБА_8 на території пожежної охорони Вертіївської сільської ради його дії були помічені водієм пожежного автомобіля ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його дії викриті ОСОБА_6 , з метою уникнення затримання на місці скоєння злочину, не утримуючи при собі ніякого майна, знаходячись поблизу паркана пожежної охорони Вертіївської сільської ради за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_6 та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та доводячи свої наміри до кінця, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, умисно наніс йому металевою формкою не менше шести ударів, спричинивши ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді двох синців правого передпліччя, двох синців лівої гомілки, двох синців тулуба.

В подальшому ОСОБА_4 зник з місця скоєння злочину, таким чином не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення крадіжки до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у сховище, та за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Потерпілим, цивільним позивачем ОСОБА_6 у кримінальному провадженні заявлено позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заподіяної кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 125 КК України, майнової шкоди в розмірі 1 000,00 грн та моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав вину за ч. 1 ст. 125 КК України та цивільний позов ОСОБА_6 повністю. Вину за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України не визнав.

Під час судового розгляду захисник - адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подав клопотання, у якому просить звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник просили звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ч.1 ст. 125 КК України, а в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, закрити кримінальне провадження на підставі пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що від суду він не ухилявся. В судові засідання після початку військового вторгнення росії до України він кілька разів не з`явився, бо не було транспортного сполучення між Дроздівкою і Ніжином.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, як і проти закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Зазначив, що сторона обвинувачення не вбачає підстав для зміни обвинувачення за цим епізодом обвинувачення, зокрема на ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки гаражне приміщення охорони Вертіївської сільської ради, у проникненні до якого обвинувачується ОСОБА_4 , не є приватною власністю.

Представник потерпілого за ч. 1 ст. 125 КК України та цивільного позивача ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 при вирішенні клопотання захисника покладався на розсуд суду.

Представник потерпілого за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, Вертіївської сільської ради, ОСОБА_9 , у судове засідання не з`явився. У матеріалах кримінального провадження міститься його заява про проведення судового розгляду у його відсутність, та відсутність претензій до обвинуваченого (т. 2 а.с. 211, т. 1 а.с. 220).

Заслухавши учасників кримінального провадження, які з`явилися у судове засідання, суд приходить до наступного висновку.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч. 4 ст. 286 КПК України).

За ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Виходячи з фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, вчинене 22.12.2020. Органом досудового розслідування його дії щодо потерпілого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

У відповідності до положень ст. 12 КК України в редакції, чинній на час розгляду клопотання, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

За правилами ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 був затриманий з 22 по 23.12.2020, а з 23.12.2020 по 25.05.2021 перебував під вартою, а надалі до 19.07.2021 - під цілодобовим домашнім арештом, а в подальшому до 16.04.2022 - під нічним домашнім арештом. У подальшому запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Після звільнення 25.05.2021 з-під варти у наступні судові засідання обвинувачений ОСОБА_11 05.07.2021 і 15.07.2021 не з`явився; 19.07.2021 і 09.08.2021 з`явився; 25.08.2021 не з`явився; 01.09.2021 з`явився. Зміна судом 19.07.2021, після неявки 15.07.2021 у судове засідання обвинуваченого, умов запобіжного заходу з цілодобового на нічний домашній арешт, та продовження судом 01.09.2021, після неявки 25.08.2021 у судове засідання обвинуваченого, запобіжного заходу саме у вигляді нічного домашнього арешту, свідчить, що суд вважав відсутніми прояви ухилення від суду у неявках обвинуваченого 15.07.2021 і 25.08.2021. Надалі 23.09.2021 і 22.10.2021 з`явився; 16.11.2021 не з`явився; 10.12.2021 не з`явився; 20.12.2021 не з`явився. Ухвалою суду 20.12.2021 у зв`язку з неявкою до обвинуваченого застосовано привід. Надалі 21.12.2021, 24.01.2022, 16.02.2022 з`явився; 29.03.2022 засідання не відбулося, ураховуючи неможливість здійснення правосуддя під час воєнного стану, підсудність справ суду була змінена 08.03.2022 розпорядженням голови Верховного Суду та відновлена з 05.05.2022. У подальшому 23.05.2022 не з`явився, судова повістка повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», окрім прокурора інші учасники також не з`явилися. Надалі 22.06.2022 не з`явився, судова повістка повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», окрім прокурора і адвоката ОСОБА_7 інші учасники до суду також не з`явилися. Надалі 01.08.2022 не з`явився, судова повістка повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», окрім прокурора інші учасники кримінального провадження до суду також не з`явилися. Надалі 14.10.2022 не з`явився, судова повістка повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», окрім прокурора інші учасники кримінального провадження до суду також не з`явилися. У справі міститься вручена обвинуваченому судова повістка про виклик у судове засідання 05.09.2022, яке не відбулося через відпустку раніше визначеної головуючою судді ОСОБА_12 . Ухвалою суду 14.10.2022 обвинувачений ОСОБА_4 оголошений у розшук, а кримінальне провадження зупинено. При виконанні ухвали про розшук обвинуваченого органами Національної поліції встановлено, що ОСОБА_4 від суду не переховувався і по першому виклику прибуде до суду (т. 2 а.с. 126-127). Кримінальне провадження відновлено 24.10.2022 у зв`язку із встановленням місця знаходження ОСОБА_4 . Надалі 10.11.2022 у судове засідання ОСОБА_4 з`явився; а 12.12.2022 не з`явився, при цьому висновок призначеної судом додаткової судово-медичної експертизи до суду не надійшов і крім прокурора інші учасники кримінального провадження до суду також не з`явилися. Надалі 31.01.2023 з`явився; 07.03.2023 не з`явився; 30.03.2023 і 12.04.2023 з`явився; 17.05.2023 не з`явився. Ухвалою суду 27.10.2023 у зв`язку з неявкою до обвинуваченого застосовано привід, а судове засідання відкладено. Згідно розпорядження керівника апарату Ніжинського міськрайонного суду від 29.12.2023 призначено повторний автоматизований розподіл кримінальної справи в зв`язку з припиненням повноважень раніше визначеної головуючою у справі судді ОСОБА_12 . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2023 визначено головуючим суддею ОСОБА_1 .

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 (провадження № 5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 (провадження №51-9040 км 18) на підставі аналізу положень ч. 1 ст. 281 КПК колегія суддів дійшла висновку, що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

У період до 20.12.2023 у кримінальному провадженні було призначено ряд судових засідань, в частину яких обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився. Документи кримінального провадження свідчать про те, що у судових засіданнях, в які не з`являвся обвинувачений, проведення чи продовження судового розгляду відповідно до правил КПК України було неможливим, оскільки у ці засідання не з`являлися інші учасники кримінального провадження, або ж не були надані до суду документи, дослідження яких передбачалося за ходом судового розгляду, зокрема висновок додаткової судово-медичної експертизи, вони в більшості мали місце після закінчення активних бойових дій на території Ніжинського і Чернігівського районів Чернігівської області, що узгоджується з поясненнями ОСОБА_4 про неможливість прибуття до суду у той час через порушення транспортного сполучення з Ніжином. Як слідує з поданих до суду органами Національної поліції документів (т. 2 а.с. 126-127) за результатами виконання ухвали суду про розшук обвинуваченого, ОСОБА_4 від суду не переховувався і по першому виклику прибуде до суду, та в подальшому з`явився у наступне судове засідання.

Отже, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від суду, а тому перебіг давності не зупинявся.

Відомості про вчинення ОСОБА_4 після 20.12.2020 нових кримінальних правопорушень у матеріалах кримінального провадження відсутні. Відповідно до довідки УІАП ГУНП в Чернігівській області, сформованої станом на 25.09.2024, відсутні дані про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності після грудня 2020 року, а відтак немає даних про переривання перебігу давності.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, минуло понад два роки, останній протягом цього періоду не ухилявся від досудового розслідування або суду, нового кримінального правопорушення у цей період не вчинив - він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки передбачений даною нормою закону строк притягнення до кримінальної відповідальності сплинув.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлене його захисником клопотання та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити. Тобто, ОСОБА_4 не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (у зв`язку з закінченням строків давності). Судом ОСОБА_4 роз`яснено, що дана підстава закриття кримінального провадження є нереабілітуючою, що серед іншого не виключає можливість пред`явлення до нього у подальшому цивільних позовів про відшкодування шкоди, заподіяними його діями, зазначеними в обвинуваченні.

Суд, за наявності згоди обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в цій частині.

Крім того, відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_6 можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

При цьому слід зазначити, що залишення цивільного позову без розгляду за змістом ч. 7 ст.128 КПК України не перешкоджає потерпілому чи його представнику звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Щодо закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд виходить з того, що на час, до якого відноситься інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01.01.2020 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2020 в сумі 2102 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2020 році складала 1051 грн (2102 грн. ? 50%).

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 25 Постанови "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 №10, розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення, розтрати або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (статті 185, 190 та 191 КК) слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2020 році на час, до якого відносяться інкриміноване ОСОБА_4 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 210 грн. 20 коп (1051 х0,2). Якщо вартість викраденого майна перевищувала 210 грн. 20 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, таємне викрадення чужого майна вартістю до 210 грн. 20 коп на час, до якого відносить інкриміноване ОСОБА_4 діяння, кваліфікувалося за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжка, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 210 грн. 20 коп - за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, поєднане з проникненням до приміщення) - за відповідною частиною статті 185 КК України, а саме за ч. 3 ст. 185 КК України.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 (далі - Закон № 3886-IX від 18.07.2024).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення діяння, що у даному випадку на 2020 рік становить 2102 грн (1051 ? 2), а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у вчиненні якого пред`явлено обвинувачення ОСОБА_4 , оскільки вартість майна, у незакінченому замасі на крадіжку якого він обвинувачується, становить згідно обвинувачення 587 грн 50 коп, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час діяння (2102 грн).

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 479-2 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Ураховуючи наведене та те, що під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , і обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує проти закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, суд доходить висновку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З урахуванням того, що ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.12.2020 накладено арешт на майно, закриваючи кримінальне провадження у відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт слід скасувати у зв`язку із припиненням потреби у його подальшому застосуванні.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта в розмірі 490,35 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, оскільки кримінальне провадження закривається з нереабілітуючих підстав.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючисьст. 49 КК України, ст.ст. 284, 372, 479-2 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження у цій частині закрити на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, закрити на підставі пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому, цивільному позивачу ОСОБА_6 право на звернення з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 490 (чотириста дев`яносто) гривень 35 копійок витрат на залучення експерта.

Артешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.12.2020 на автомобіль марки «ВАЗ 2101», жовтого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , без лобового та лівого переднього скла; технічний паспорт до автомобіля марки «ВАЗ 2101», який поміщений до спеціального пакету № INZ 1049409; резиновий шланг чорного кольору, який поміщений до спеціального пакету №0010079; металевий лом з ручкою, який поміщений до синього поліетиленового пакету із закріпленою біркою; уламки скла з асфальту біля приміщення пожежної охорони, які поміщені до спеціального пакету № 7317272; металевий лом, який поміщено до спеціального пакету № 7253911; мобільний телефон марки «MEIZU M5 Note», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , обладнаний сім-картою НОМЕР_4 ; спортивні штани чорного кольору з оранжевою емблемою «Nike»; куртку темно-синього кольору зимового типу, - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки «ВАЗ 2101», жовтого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , без лобового та лівого переднього скла; технічний паспорт до автомобіля марки «ВАЗ 2101», який поміщений до спеціального пакету № INZ 1049409; мобільний телефон марки «MEIZU M5 Note», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , обладнаний сім-картою НОМЕР_4 ; спортивні штани чорного кольору з оранжевою емблемою «Nike»; куртку темно-синього кольору зимового типу, передані на зберігання до Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області - повернути особі, у якої вони були вилучені, а саме ОСОБА_4 ;

- резиновий шланг чорного кольору, який поміщений до спеціального пакету №0010079; металевий лом з ручкою, який поміщений до синього поліетиленового пакету із закріпленою біркою; металевий лом, який поміщено до спеціального пакету № 7253911; уламки скла з асфальту біля приміщення пожежної охорони, які поміщені до спеціального пакету № 7317272, і передані на зберігання до Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - знищити.

Документи:

- флеш-карту з відеозаписом обшуку за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.242), визнану постановою слідчого від 22.12.2020 документом, - зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 (т.2 а.с. 7), визнаний постановою слідчого від 23.12.2020 документом, - зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 (т.2 а.с.32), визнаний постановою слідчого від 26.01.2022 документом, - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 31.10.2024.

Суддя ОСОБА_1