Єдиний унікальний № 946/3764/23
Провадження № 1-кп/946/221/24
УХВАЛА

про застосування примусових заходів медичного характеру

16 вересня 2024 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

особа, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

законний представник особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000424 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Едеа, Республіка Камерун, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, камерунця, неодруженого, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, -

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Судом встановлені наступні фактичні данні.

Пепка ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді старшого стрільця 1 відділення 3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 01 серпня 2022 року близько 14 години 30 хвилин, з метою назавжди ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, введеного з 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку, самовільно залишив місце проходження служби, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , (далі: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тим самим, припинивши виконання своїх службових обов`язків щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину свою не визнав, оскільки вважає, що він не є громадянином України, зі слів обвинуваченого, він надав значну матеріальну допомогу Україні, надавав поради щодо політичних дій президенту України Зеленському та президенту США Байдену.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 24 ст. 408 КК України, підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, які надані прокурором та здобуті в ході досудового розслідування по кримінальному провадженні.

Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона працює кухарем в ІНФОРМАЦІЯ_5 . В березні 2022 року на допомогу їй в наряд був призначений ОСОБА_4 , який ніколи на службу не скаржився, ніяких конфліктів з ним не було ні у кого. Свої обов`язки ОСОБА_4 знав. Потім влітку в серпні він ОСОБА_4 не з`явився на службу, з якої причини їй не відомо. Більше на службу ОСОБА_4 так і не з`явився.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він працює начальником відділу забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_4 проходив службу за мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_5 з березня 2022 року. Працював ОСОБА_4 в наряді як кухонний робітник з 9 до 18 години по буднях. Свої обов`язки ОСОБА_4 знав, про його права та обов`язки до нього доводилось щомісячно. Стан здоров`я ОСОБА_4 був задовільний. Спілкувався ОСОБА_4 зі всіма нормально, українською та російською мовами, нестатутних відносин стосовного нього не було. Ніяких скарг стосовно служби у ОСОБА_4 не було. Він скаржився тільки на те, що у нього із заробітної платні стягують аліменти на дітей. В серпні 2022 року ОСОБА_4 самовільно залишив службу і більше не з`являвся, його розшукували.

Матеріалами проведення службового розслідування на військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації старшого стрільця 1 відділення 3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 солдата ОСОБА_4 за фактом відсутності на військовій службі від 11 серпня 2022 року, згідно до якого обвинувачений ОСОБА_4 вважається особою, яка самовільно залишила військову частину понад 10 діб (а.п. 33-43).

Рапортом заступника начальника начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 від 01 серпня 2022 року, доповідями чергового ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 від 01 серпня 2022 року та начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 , згідно до яких солдат ОСОБА_4 01 серпня 2022 року не з`явився на шикування та повідомив, що проходити військову службу не бажає (а.п. 44-47).

Рапортом обвинуваченого ОСОБА_4 від 29 липня 2022 року, згідно якого він не висловлює бажання продовжувати військову службу та просить звільнити його з військової служби (а.п. 48).

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 18 червня 2022 року згідно до якого солдат ОСОБА_4 вибув у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_6 з 18 червня 2022 року (а.п. 51).

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 01 серпня 2022 року згідно до якого солдат ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби (а.п. 52).

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 15 березня 2022 року згідно до якого солдат запасу ОСОБА_4 призначений до ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом (а.п. 57).

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 17 червня 2022 року згідно до якого солдат ОСОБА_4 приступив до виконання службових обов`язків в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 17 червня 2022 року (а.п. 58).

Копією паспорта обвинуваченого ОСОБА_4 СТ 131391, виданого 13 липня 2009 року Баришевським РВ ГУМВС України в Київський області та особовою карткою Державної міграційної служби України, згідно до яких ОСОБА_4 є громадянином України (а.п. 59, 110).

Листом доведення положень КК України про відповідальність за скоєння військових та інших злочинів, постанов військових суддів, наказів, мір безпеки, згідно до якого, з вищезазначеними нормами ОСОБА_4 ознайомлений 16 березня 2022 року (а.п. 60).

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11 серпня 2022 року згідно до якого солдат ОСОБА_4 визнаний таким, що самовільно залишив військову частину понад 10 діб (а.п. 63-67).

Послужним списком ОСОБА_4 згідно до якого він 15 березня 2022 року призваний на військову службу за загальною мобілізацією та проходив службу (а.п. 73-75).

Протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 005828 від 10 квітня 2023 року, протоколом про адміністративне затримання від 10 квітня 2023 року, згідно до яких ОСОБА_4 10 квітня 2023 року о 12 годині 55 хвилині здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України до Угорщини поза пунктами пропуску через державний кордон України (а.п. 87-90).

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 408 КК України та знайшли своє підтвердження під час судового слідства, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2023 року було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу психічного стану обвинуваченого ОСОБА_4 .

До суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 66 від 25 січня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 на період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення в якому він підозрюється, на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності, або у іншому хворобливому стані психіки (який міг би суттєво вплинути на його свідомість та дії) не перебував, тому він був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час, обвинувачуваний ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки тимчасового розладу психічної діяльності у вигляді «Гострого поліморфного психотичного розладу, з симптомами шизофренії» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F23.1» за Мжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), який за впливом на його вольові, критичні та когнитівні функції настільки виражений, що позбавляє його здатності на теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом не може розуміти значення кримінального судочинства, правильно сприймати обставини, які мають значення по справі, та давати про них відповідні покази, свого процесуального положення та не здатний до дій, спрямованих на реалізацію своїх процесуальних прав і обов`язків. За своїм актуальним психічним станом обвинувачений ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, у вигляді обов`язкової госпіталізації до психіатричного закладу, що здійснює примусові заходи медичного характеру, до виходу з хворобливого стану, з подальшим відбуванням покарання, у випадку осудження, з обов`язковим динамічним спостереженням психіатра, за місцем перебування.

Ухвалою суду від за клопотанням прокурора було змінено порядок розгляду і продовжений судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України як кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 в судовому засіданні не погодився з думкою прокурора, вважає, що його треба депортувати до республіки ОСОБА_13 .

Захисник заявив, що вважає застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 не доцільним, заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Законний представник ОСОБА_4 в судовому засіданні погодилась з думкою прокурора.

Вислухавши думку учасників процесу та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом…

Частиною 2 ст. 94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно ч. 1, 2 ст. 515 КПК України у разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, суд на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів своєю ухвалою припиняє застосування примусових заходів медичного характеру. Постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення досудового розслідування чи судового провадження.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Згідно ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», кожний громадянин України має право на охорону здоров`я кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я.

Згідно пункту 1 Постанови Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», метою застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування є: 1) вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК України; 2) запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК України.

Відповідно до ст. 96 КК України, примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Відповідно до пункту 5 Постанови Верховного Суду Україи № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» тимчасовий розлад психічної діяльності особи, який позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, що настав після вчинення злочину (як до постановлення вироку, так і під час відбування покарання), також може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про характер і тяжкість наявного у ОСОБА_14 психічного захворювання, зокрема дані, що містяться у висновку № 66 від 25 січня 2024 року судово-психіатричного експерта, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_4 примусового заходу медичного характеру, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, у зв`язку з наявним у нього психічним захворюванням.

Щодо клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, тол воно не підлягає задоволенню, оскільки провина ОСОБА_4 в скоєнні злочину доведена вище наведеними доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19, 93, 94 КК України, ст. 369-372, 376, 512, 513 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000424 від 05 вересня 2022 року, за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Едеа, Республіка Камерун, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, камерунця, неодруженого, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а саме до Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

До набрання ухвалою законної сили продовжити застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» строком.

Кримінальне провадження (ЄУН справи 946/3764/23, провадження № 1-кп/946/221/24) внесене до ЄРДР за № 0000424 від 05 вересня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - зупинити до видужання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20 вересня 2024 року об 11 годині.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1