Провадження №11-кп/824/4171/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, непрацевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше судимого:

- 15.01.2019 р. Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- 05.09.2019 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяці, звільнений 23.06.2022 р. у зв`язку з відбуттям строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 04.10.2023 о 14 год. 15 хв., у період дії Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, ОСОБА_7 перебував за адресою: АДРЕСА_3 поруч із житловим будинком, де звернув увагу на рюкзак чорного кольору та мобільний телефон, які лежали на лавці поруч із під`їздом № 2 вищевказаного будинку, та належали малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей час у ОСОБА_7 виник намір на відкрите заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме рюкзаком чорного кольору, вартістю 569 грн. 50 коп. та мобільним телефоном «Samsung Galaxy A14» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 », вартістю 6564 грн. 05 коп., усвідомлюючи, що його незаконні дії, направлені на заволодіння чужим майном, носять відкритий характер, підійшов до лавки та взяв до рук рюкзак та мобільний телефон.

В свою чергу, малолітня ОСОБА_10 виявила вказані дії та кинулась наздоганяти ОСОБА_7 та кричати своїй подрузі про викрадені речі, проте ОСОБА_7 , разом з викраденим рюкзаком та мобільним телефоном з місця вчинення злочину втік, чим завдав майнової шкоди малолітній потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 7123 грн. 55 коп. та в подальшому даним рюкзаком із мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання на строк 5 (п`ять) років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 та п.п. 2, 3, 4, ч. 3 ст. 76 КК України.

Також, просить повторно дослідити наявні в матеріалах справи письмові докази.

Такі вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_7 відкрито викрав майно потерпілої, стороною обвинувачення не надано. Вказує, що ОСОБА_7 повністю визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки, вчиняючи кримінальне правопорушення, останній був упевнений в тому, що заволодіння майном відбувається за відсутності будь-яких осіб, у тому числі й потерпілої.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_8 , просить вирок суду змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 185 КК України, як повторне, таємне викрадення чужого майна, оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України не доведена.

В запереченнях на подані апеляційні скарги прокурор, посилаючись на законність, вмотивованість та обгрунтованість висновків суду першої інстанції, просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а аподані апеляційні скарги - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку вимог та доводів апеляційних скарг, пояснення прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, і вчинене ним діяння слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки саме така кваліфікація є вірною, враховуючи обставини кримінального правопорушення та надані стороною обвинувачення докази, є вірним.

Доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також про необгрунтованість висновків суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину за ч.4 ст.186 КК України не визнав повністю, просив кваліфікувати його дії як крадіжку, оскільки він не бачив дітей та його дії були таємними. Зокрема повідомив, що 04.10.2023 біля 14 години поруч із житловим будинком звернув увагу на рюкзак чорного кольору та мобільний телефон, які лежали на лавці. Він повернувся та пройшовши понад будинком викрав і рюкзак, і мобільний телефон. Рюкзак викинув неподалік кінотеатру "Дніпро", а мобільний телефон здав на метро «Лісова».

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 показала суду, що 04.10.2023 року, побачила напіввідкритий рюкзак чорного кольору біля баку зі сміттям, що неподалік від кінотеатру «Дніпро». Вона роздивилась зошити, знайшла телефон мами та повідомила їй про знахідку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за обставин, зазначених в обвинувальному акті органом досудового розслідування було надано також письмові докази: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04 жовтня 2023 року (т. 1 а.с. 1); протокол огляду місця події від 04.10.2023 року із фототаблицею(т. 1 а.с. 44-47); протокол огляду місця події від 04.10.2023 року із фототаблицею(т. 1 а.с. 49-51); постанову старшого слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 від 04.10.2023 про залучення в якості спеціаліста психолога ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 55-59) за участі якої та за участі законного представника - мами ОСОБА_15 було проведено бесіду з малолітньою потерпілою ОСОБА_15 , 2013 року народження за методикою «Зелена кімната» (т. 1 а.с. 60-63); висновок спеціаліста -психолога ОСОБА_14 , згідно якого подія залишила негативний вплив на дитину, який виразився у відчутті загрози та небезпеки, коли сама. Також призвела до тривожності, тощо. (т. 1 а.с. 64-68); постанову старшого слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 від 04.10.2023 про залучення в якості спеціаліста психолога ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 74-75) та проведення бесіди з малолітнім свідком ОСОБА_16 , 2014 року народження за методикою «Зелена кімната» (т. 1 а.с. 78-80); висновок спеціаліста -психолога ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 81-86); протокол огляду місця події від 05.10.2023 року та відеозапис до нього (т. 1 а.с. 87-89); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.10.2023 року, свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 04.10.2023 року продала йому мобільний телефон «Samsung Galaxy A14» (т. 1 а.с. 90-92); протокол перегляду відеозапису від 05.10.2023 року, згідно якого, старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 провела огляд відеозаписів які були надані законним представником потерпілої ОСОБА_15 , згідно її заяви від 05.10.2023 року (т. 2 а.с. 37), яким встановлено, що 04.10.2023 у дворі по проспекту Л.Каденюка, 3 з 14:06:53 з`являється чоловік, худорлявої статури у кепці, проходить повз, повертається та перелазить через дерев`яний паркан, який встановлено біля третього під`їзду, йде вздовж стіни будинку та бере з лавки рюкзак чорного кольору та бігом повертається назад, за декілька секунд в полі зору камери з`являються двоє дівчат, які вибігають на дорогу та у подальшому, до дівчат підходять дві жінки (т. 1 а.с. 93-100); протокол огляду предметів від 05.10.2023(т. 1 а.с. 118-119); протокол огляду предметів від 05.10.2023, (т. 1 а.с.107-109), (т. 1 а.с. 122); висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 5269/23 від 06.10.2023(т. 1 а.с. 111-117); протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 04 жовтня 2023 року о 16:30 ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 126-133); протокол проведення слідчого експерименту від 11.10.2023 року (т. 1 а.с. 137-141).

Також, з вироку слідує, що в ході судового розгляду кримінального провадження, судом безпосередньо оцінено відеозапис із камери відеоспостереження над під`їздом, яким встановлено, що на початку відео діти перебувають біля лавки під під`їздом; у подальшому з 14:09:00 на відео з`являється ОСОБА_7 , який проходячи повз задивляється у напрямку лавки на якій стоїть рюкзак темного кольору, обертається по сторонам та 14:09:17 зникає з поля зору камери; та знову повертається назад о 14:09:23, трошки проходить та о 14:09:33 знову зникає із поля зору камери; о 14:10:25 до лавки з речами підходять діти. У подальшому діти то перебувають біля лавки, то зникають із поля зору камери відеоспостереження. О 14:14:59 знову з`являється ОСОБА_7 , який спочатку крокує прямо, а потім розвертається, переступає через огорожу та під будинком проходить до лавки на якій видно рюкзак темного кольору з 14:15:17 забирає вказаний рюкзак із лавки, розвертається та швидким шагом (бігом) повертається. О 14:15:24, коли ОСОБА_7 перебуває у полі зору камери та ще не вийшов за межі огорожі, у поле зору камери потрапляють діти, які біжать до лавки у напрямку ОСОБА_7 , збирають свої речі (куртки) на лавці, а о 14:15:26 Заболотний зникає із поля зору камери відеоспостереження, а діти о 14:15:34 вибігають на дорогу та одна із дівчаток вказує пальцем у напрямку Заболотного, плаче та до них підходять дві жінки.

Крім того, судом надано оцінку відео-опитуванню потерпілої малолітньої ОСОБА_10 у "Зеленій кімнаті", показання якої судом визнано достовірними та надійними, оскільки вони повністю кореспондуються із дослідженим вище відео із камер відеоспостереження, та якими встановлено, що остання на запитання психолога ОСОБА_14 , зазначає що вони із Сонею гуляли біля її будинку у «вели розкопки паличками» неподалік лавки та вона залишила рюкзак на лавці біля під`їзду. Зазначає, що бачила чоловіка який викрав її рюкзак, йому було 18-20 років, у зеленій куртці, темних штанах та темній кепці. Зазначає, що він був у декількох метрах (нерозбірливо), коли вона його побачила. Зазначає, що коли гралась постійно дивилась у напрямку лавки де були її речі та рюкзак. Зокрема о 18:45:48 зазначає, що бачила як він підійшов, пряма мова: «вона дивиться на нього, а він на неї, хапає рюкзак та убігає». О 18:46:01 дитина зазначає, що побігла за ним, проте він зник у арці та вона зрозуміла, що не зможе його наздогнати. Далі, о 18:46:38 зазначає, що коли вона плакала то до них підійшли дві жінки (бабці). Про це вона також зазначала о 18:39:27, а саме вказала що на їх запитання чому вона плаче, дитина відповіла що у неї викрали телефон та рюкзак.

Оцінивши зазначені докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, судом зроблено висновок про те, що подія відбувалась на невеликій відстані, що підтверджується фактом перебування на відео і дітей, і обвинуваченого, які рухаються за однією траєкторією (діти біжать, обвинувачений швидко йде). Поведінка дівчат на відео свідчить, що останні чітко усвідомлювали факт викрадення, дії ОСОБА_18 були помічені малолітньою потерпілою, яка навіть намагалась його зупинити, а обвинувачений розумів (не міг не розуміти), що його злочинні дії помітили діти. Той факт, що ОСОБА_7 пройшов понад будинком не обернувшись, не можуть розцінюватися як такі, що вказують на таємний характер вчинюваного обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки останній був виявлений малолітньою потерпілою, але не зупинився і втік із викраденим майном із місця події.

Так, ст. 185 КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Викрадення виражається в дії (активній поведінці) і означає незаконне, безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника. Таке вилучення обов`язково повинно бути таємним, тобто непомітним: при відсутності власника чи інших осіб, або в присутності власника чи інших осіб, але за умови, що вони не усвідомлюють факт викрадення. Крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпорядитися ним як своїм власним.

Тоді як відповідно згідно із ст. 186 КК України з об`єктивної сторони грабіж, є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ним як викрадення, але вона ігнорує це. Грабіж матиме місце і в тому випадку коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винним (наприклад сторонні бачать, що винний бере майно, але не розуміють, що це викрадення), відповідальність повинна наставати на грабіж. Грабіж вважається закінченим коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власник (винести, сховати, передати, викинути тощо).

З суб`єктивної сторони як грабіж так і крадіжка передбачають прямий умисел. Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу та крадіжки є корисливий мотив та корислива мета, з якими здійснюється викрадення.

Водночас, Пленум Верховного Суду України у п.п.3, 4 своєї постанови «Про судову практику у справах проти власності» №10 від 06.11.2009 року роз`яснив, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння). Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Відтак, на переконання колегії суддів, вчинення ОСОБА_7 саме відкритого викрадення чужого майна, знайшло своє відображення у безпосередньо досліджених та оцінених судом доказах, зокрема переглянутому судом відеозапису камери спостереження від 04.10.2024 та протоколу перегляду відеозапису від 05.10.2024, який у сукупності з дослідженим відеозаписом опитування малолітньої ОСОБА_10 у "Зеленій кімнаті" повністю вказує на відкритий характер дій обвинуваченого.

В ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Таким чином, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України, як того просить захисник ОСОБА_11 , чи на ч. 2 ст. 185 КК України, як вказує захисник ОСОБА_8 , в ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Висновки наведені у вироку суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційних скарг захисників обвинуваченого.

Також, апеляційний суд погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням ОСОБА_7 в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке в повній мірі відповідає тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченого, та буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні поданої апеляційних скарг слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги - залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: