ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3191/24 Справа № 208/6312/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001122, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2,3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів до 17 листопада 2024 року. Визначено ОСОБА_5 заставу у розмірі 480 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 481 720 (один мільйон чотириста вісімдесят три тисячі сімсот двадцять гривень 00 копійок). У разі внесення застави на обвинуваченого покладено процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення. Наведені ризики є триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який ніж застава у встановленому розмірі. Судом враховано, тяжкість інкримінованих злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності поєднаних із застосуванням насильства та вогнепальної зброї.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу та постановити нову, про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків, крім того останні є мінімальними зі сплином часом, так як обвинувачений тривалий час утримується під вартою. Вважає, що судом не враховано дані особи ОСОБА_5 який має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дитину.

Зазначає, що рішення суду невмотивовано в частині визначення виняткової суми застави, так як такий розмір є завідомо непомірним та таким, що не відповідає майновому стану обвинуваченого та є неспівмірним з сумою завданої шкоди.

Прокурор в судове засідання не з`явився, заяв про участь у розгляді справи не надавав, а тому, враховуючи позицію сторони захисту, які не заперечували проти проведення розгляду без його участі, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд проведений без участі прокурора.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків переховування, а також вчинення іншого кримінального правопорушення і продовження злочинної діяльності.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, дані про обвинуваченого, інші обставинами у їх сукупності, колегія суддів вважає, що існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину з посяганням на життя і здоров`я особи, які вчинені з застосування вогнепальної зброї і насильства до потерпілих. Окрім того, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроб уникнення від покарання шляхом переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника щодо наявності постійного місця проживання, соціальних зв`язків, відсутності судимостей, були предметом оцінки суду і з такою оцінкою погоджується колегія суддів, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Крім того, наведені захисником доводи полягають у переоцінці тих обставин, що були відомі суду під час розгляду клопотання та дістали належну оцінку.

Разом з цим, приймається до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального доходу не має, вчинив злочин з корисливих мотивів, при цьому останній не одружений, дані про те, що ОСОБА_5 дійсно утримує матір похилого віку і неповнолітню дитину та щомісячно сплачує аліменти в матеріалах справи відсутні та захистом не надані.

Про вагомість ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить характер та кількість епізодів інкримінованої злочинної діяльності, а тому за відсутності у обвинуваченого легального джерела доходи, ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого злочину з метою отримання незаконного прибутку є вагомим.

Твердження захисника щодо визначення виняткового розміру застави, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, кількості епізодів злочинної діяльності та загальної суми завданої потерпілим шкоди яка є значною, колегія суддів вважає, що застава у визначеному розміру у даному випадку буде цілком достатньою для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Доводи захисника щодо застосування судом автоматичного продовження запобіжного заходу та ідентичних мотивів викладених у клопотанні прокурора, що є істотним порушенням ст. 5 ЄКПЛ, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з оскарженої ухвали, судом першої інстанції були проаналізовані обставини, що мають місце щодо цього обвинуваченого на даний час, та прийняте рішення на їх підставі.

Звертається увага, що тривалість попереднього тримання обвинуваченого під вартою зумовлена, складністю справи, кількістю проведених слідчих та розшукових дій, а також необхідністю дослідження доказів та допиту усіх учасників процесу, а тому належна процесуальна поведінка обвинуваченого зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого розгляду справи по суті, а також звертає увагу суду на тривалість строку попереднього ув`язнення обвинувачених.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може слугувати підставою для скасування оскарженого рішення.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою з визначеним розміром застави, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду та вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001122, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2,3 ст. 187, ч. 1 ст.263, ч. 1 ст. 309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3