ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/361/24 Справа № 694/2335/24 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі прокурора підозрюваного (відеоконференція) захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2024 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буда, Таращанського району, Київської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта середня, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в :

Слідчий СВ Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання вказав, що у провадженні СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001199 від 09.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2024 року клопотання задоволено та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 08.11.2024 року, включно.

Строк тримання під вартою рахується з 10.09.2024 року з моменту затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Визначено розмір застави, у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 454 200,00 грн, у разі внесення якої ОСОБА_7 , слід звільнити з-під варти.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, обрати підозрюваному запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі адвокат вказує на недостатність наданих органом досудового розслідування доказів для підтвердження обґрунтованої підозри, а також щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недотримання слідчим суддею принципу безпосередності дослідження матеріалів, поданих органом досудового розслідування.

Захисник вважає, що виключних обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором у судовому засіданні не доведено. Заявлені у клопотанні ризики в сукупності з тяжкістю злочину та даними про особу підозрюваного не можуть слугувати виключною підставою для тримання підозрюваного під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За фабулою клопотання « ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою невстановлених слідством осіб 09.09.2024 року близько 15 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи спільно умисно і цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою особистого заволодіння транспортним засобом, застосовуючи погрози фізичною розправою відносно потерпілого ОСОБА_10 , надягнув на його голову поліетиленовий пакет, в наслідок чого перекрив його дихальні шляхи, та наніс останньому не менше п`яти ударів кулаками в область голови та тулубу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забою лівої половини грудної клітки, без переломів ребер, синців зліва на грудній шийці, припухлості правої очної орбіти.

Вказаними діями ОСОБА_7 створив реальну загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_11 , під тиском чого, змусив останнього написати розписку про передачу транспортного засобу у володіння ОСОБА_12 .

Після отримання вказаної розписки ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-2108», н.з. НОМЕР_1 , який згідно технічного паспорта автомобіля НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_13 , а фактичним користувачем якого є ОСОБА_10 , чим спричинивши останньому матеріальну шкоду у розмірі 27 тис. 500 грн.»

10.09.2024 року ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

У ході досудового слідства встановлено, що ОСОБА_7 , 09 вересня 2024 року, близько 15.00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , на фоні раптово виниклих неприязних відносин наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому переслідуючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, через незачинені дверцята проник всередину автомобіля марки ВАЗ-2108, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_3 , який згідно технічного паспорту автомобіля належить ОСОБА_13 , жителю АДРЕСА_4 , та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_10 , де за допомогою ключів, які знаходились у замку запалення, без дозволу власника, завів двигун автомобіля та з місця скоєння злочину на автомобілі зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 , матеріальної шкоди.

Слідчим суддею встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжкого злочину та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України підтверджується доказами, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, що спростовує доводи захисника щодо необґрунтованості підозри.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, колегія суддів враховує рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти долученого Королівства», де зазначено, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слідчим суддею також враховано доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме : можливість переховуватися від органу досудового розслідування або суду, можливість впливати на потерпілого та свідків, з метою зміни їх показань, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик можливого переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тяжкістю можливого покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого останньому злочину.

Ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовано тим, що більшість свідків знайомі підозрюваному, а тому він може вчиняти спроби впливу на учасників кримінального провадження з метою уникнення відповідальності.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення зводиться зі встановлених вище ризиків впливу ОСОБА_7 на потерпілого та свідків, що може бути вчинений шляхом примушування їх до відмови від давання показань, а також до давання завідомо неправдивих показань шляхом вмовлянь, описаний вище вплив містить ознаки самостійного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

Разом з тим, ОСОБА_7 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення пов`язане з вимаганням передачі майна з застосуванням насильства над потерпілим, дана обставина характеризує його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу останнього та доведеність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є достатні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної процесуальної поведінки.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки слідчим суддею проведено аналіз всіх ризиків та наведено переконливі мотиви доведеності прокурором наявності вказаних ризиків.

Доводи апелянта про те, що до підозрюваного може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не наведено обґрунтованих доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку підозрюваного в разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі сторони захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування слідчім суддею особи підозрюваного, який має постійне місце проживання та реєстрації, його позитивні характеристики, громадську роботу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані дані про особу підозрюваного не спростовують висновків слідчого судді щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи, що це не стримало ОСОБА_7 від протиправної поведінки.

Отже доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: