Дата документу 26.09.2024Справа № 554/5650/23
Провадження № 1-кп/554/642/2024
В И Р О К

Іменем України

26 вересня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0000259 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Андіжан Республіки Узбекистан, зареєстрованого та жителя в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, працюючого головним спеціалістом мобілізаційної групи 9 служби 4 управління 2 департаменту Служби зовнішньої розвідки України (військова частина НОМЕР_1 ), не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Е п і з о д № 1. Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «підполковник», проходячи військову службу на посаді головного спеціаліста мобілізаційної групи 9 служби 4 управління 2 департаменту Служби зовнішньої розвідки України (військова частина НОМЕР_1 ), діючи умисно, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконного ухилення від неї, свідомо порушуючи вимоги ст. ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 11, 16, 49, 82-84, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, не виконав наказ голови Служби зовнішньої розвідки України № 149/дск від 15 травня 2014 року та не з`явився до міста Києва у пункт постійної дислокації

ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він же, отримавши в березні-квітні 2014 року, але не раніше 13 березня 2014 року, пропозицію від невстановлених досудовим слідством представників фсб рф щодо подальшого працевлаштування у військову частину НОМЕР_2 фсб рф, надав згоду перейти на бік ворога в умовах збройного конфлікту.

В цей же період часу ОСОБА_8 , будучи громадянином України та військовослужбовцем, маючи звання «підполковник», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи, що внаслідок його дій буде завдано шкоду державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності і обороноздатності, з особистих мотивів перейшов на бік ворога, шляхом працевлаштування на умовах окупаційної влади до військової частини НОМЕР_2 фсб рф, де здійснював свою діяльність на користь рф.

В подальшому, 05 квітня 2014 року ОСОБА_8 , будучи громадянином України та військовослужбовцем Служби зовнішньої розвідки України, перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту і продовжуючи свою злочинну діяльність, отримав паспорт громадянина рф серії НОМЕР_3 , а 18 лютого 2016 року у зв`язку з досягненням 45-річного віку був документований паспортом громадянина рф серії НОМЕР_4 .

Таким чином, ОСОБА_8 , перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту, сприяв утриманню, посиленню та становленню окупаційної влади, що продовжує незаконні дії по окупації АР Крим на даний час. Крім того, особистим прикладом продемонстрував іншим військовослужбовцям 9 служби 4 управління 2 департаменту СЗР України - військової частини НОМЕР_1 невиконання вимог Конституції України, військової присяги, Статутів Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про оборону України», а своїми знаннями, навичками та діями всупереч інтересам України, виконував службові обов`язки у військовій частині НОМЕР_2 фсб рф.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 по епізоду № 1 за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на військову службу, з метою ухилення від неї, та по епізоду № 2 за ч. 1 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.

Підстави для здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia)

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті положень статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18 травня 2004 року «Шомоді проти Італії» проведення заочного розгляду кримінального провадження відповідатиме принципам, закріпленим у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (право на справедливий суд), тільки в тому випадку, якщо з боку державних органів будуть вжиті заходи забезпечення ретельної перевірки «з метою встановлення поза обґрунтованим сумнівом того, чи дійсно особа беззастережно відмовилася від свого права виступати в суді».

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був повідомлений про судовий розгляд. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд «in absentia» допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді («Пелладоах проти Нідерландів»; «Пуатрімоль проти Франції»).

Отже, зважаючи на те, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом перевірено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_8 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті чого встановлено наступне.

В ході досудового розслідування кримінального провадження 16 грудня 2014 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, 29 травня 2023 року останнього було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а 14 червня 2023 року його повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України.

Положеннями статті 297-1 КПК України передбачена можливість здійснення спеціального досудового розслідування, в тому числі і щодо злочинів, передбачених статтями 111 і 408 КК України, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_8 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 у встановленому законом порядку, враховуючи його перебування на тимчасово окупованій території та тимчасову відсутність на ній поштового зв`язку, неодноразово викликався для вручення письмового повідомлення про підозру, допиту в якості підозрюваного та для проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, шляхом опублікування відповідних повісток про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в газеті «Урядовий кур`єр», та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, однак до слідчого він жодного разу не з`явився.

При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_7 , який був забезпечений державою та призначений Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області (том 2 а. к. п. 57), якому і було вручено повідомлення ОСОБА_8 про зміну раніше повідомленої підозри від 14 червня 2023 року, що підтверджується виконаним власноруч останнім підписом на ньому у відповідній графі про його отримання.

Крім того, постановами слідчого від 22 грудня 2014 року (том 1 а. к. п. 155 156) ОСОБА_8 оголошено в розшук.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 20 червня 2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000259 від 16 грудня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, в зв`язку з тим, що останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території України.

Вказана інформація в свою чергу була опублікована в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в газеті «Урядовий кур`єр» (том 2 а. к. п. 86).

Таким чином, факти систематичних викликів та повідомлень обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність явки до органів досудового розслідування повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження. За таких обставин встановлено, що стороною обвинувачення було вжито всіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.

В подальшому, після надходження 28 червня 2023 року обвинувального акта з реєстром матеріалів досудового розслідування № 0000259 від 16 грудня 2014 року до суду, судом було вжито всіх заходів для інформування ОСОБА_8 про розгляд кримінального провадження щодо нього, а також щодо дотримання прав останнього, як обвинуваченого, на захист і доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального судового провадження.

Так, останній неодноразово викликався до суду за останнім відомим місцем реєстрації та проживання, що на тимчасово окупованій території України ( АДРЕСА_1 ) у встановленому статтями 135 і 323 КПК України порядку через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, шляхом опублікування повісток про виклик у газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті Октябрського районного суду м. Полтави. Судом також в кожному випадку надсилалися повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_8 для опублікування на веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 належним чином у визначеному законом порядку повідомлявся про судовий розгляд кримінального провадження щодо нього та мав об`єктивну можливість прибути до суду, користуватись своїми правами, в тому числі правом на вільний вибір захисника, подавати до суду будь-які клопотання та заяви, однак зазначеною можливістю ОСОБА_8 не скористався, в жодне судове засідання не з`явився та будь-яких клопотань протягом судового розгляду від нього до суду не надходило.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 червня 2024 року кримінальне провадження № 0000259 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, визначено здійснювати в порядку спеціального судового провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що сукупність наявних у справі документів свідчить про відмову ОСОБА_8 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права стати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_8 від правосуддя суд оцінює, як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (пп. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_7 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

Отже, всі передбачені нормами Кримінального процесуального закону України умови для проведення судового розгляду за спеціальною процедурою «in absentia», судом виконані та дотримані в повному обсязі.

Позиції учасників судового розгляду

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень на підставі наданих стороною обвинувачення та досліджених судом доказів, просив визнати його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання за сукупністю злочинів у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , вважаючи, що стороною обвинувачення не було надано належних, допустимих та достатніх доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, просив виправдати його за недоведеністю, що в його діяннях є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України.

Фактичні обставини, які є загальновідомими та не потребують доказування

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова № 1702-6/14 «Про проведення загальнокримського референдуму», згідно якої 16 березня 2014 року мав відбутися так званий «референдум», на який винесли питання входження АР Крим та м. Севастополя до складу рф на правах суб`єкта федерації. Указом Президента України № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Проте, Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

18 березня 2014 року так звана нелегітимна «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між рф та «Республікою Крим» про прийняття до рф «Республіки Крим» та утворення у складі рф нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням конституційного суду рф визнаний таким, що відповідає конституції рф, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів держдума рф, а 21 березня 2014 року - рада федерації федеральних зборів рф, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий Закон рф № 6-ФКЗ, яким прийнято до рф «Республіку Крим» та утворені в складі рф нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до рф з дати підписання «Договору».

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта рф.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів зс рф на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку рф.

Цим Законом також визначено, що громадяни, які проходять військову службу в утворених відповідно до законів України військових формувань чи службу в правоохоронних органах України, і щодо яких отримано документальне підтвердження про їх зарахування до збройних формувань рф або спеціальних служб чи правоохоронних органів рф, виключаються із списків особового складу відповідного військового формування чи правоохоронного органу України, а їх служба призупиняється в установленому порядку.

Крім того, Верховною Радою України 21 квітня 2015 року прийнято Постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії рф та подолання її наслідків», згідно з якою додатково констатовано початок такої агресії з боку рф на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку рф внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України № 1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Дослідивши та ретельно проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази на встановлення зв`язку між вищеописаними подіями та діями обвинуваченого безпосередньо в контексті висунутого йому обвинувачення, суд, всупереч твердженням захисника, вважає, що сукупність поданих прокурором безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, які суд вважає належними та допустимими, повністю підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 та ч. 1 ст. 408 КК України.

Так, вважаючи вину обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні доведеною, колегія суддів виходить з такого.

Допитана в ході судового розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_9 , яка являється військовослужбовцем та станом на 2014 рік проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , показала, що ОСОБА_8 був одним із військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . Востаннє вона його бачила в лютому 2014 року. Вказала, що в один із днів кінця лютого 2014 року їй зателефонував керівник відділу та повідомив, що з понеділка на роботу виходити непотрібно до особливого розпорядження командира військової частини. Такого розпорядження не поступало, команди про необхідність явки до названої військової частини для проходження військової служби не надходило. Надалі, в березні 2014 року, після проведення так званого «референдуму», з офісу, що знаходиться в м. Києві їм повідомили, що вони повинні виїжджати з тимчасово окупованої території АР Криму. Крім цього, їй телефонував керівник та довів до її відому наказ, згідно якого вони мали прибути до м. Києва для подальшого несення військової служби. На виконання цього наказу із АР Крим кожен виходив окремо, використовуючи власні засоби. Ствердила, що ОСОБА_8 із АР Крим не виїхав, до військової частини в м. Київ не прибув та наразі військову службу в ній не проходить. Зазначила, що зі слів інших військовослужбовців їй відомо про надходження від співробітників фсб рф пропозицій військовослужбовцям перейти на їх сторону, проте будь-яких достовірних відомостей про перехід саме ОСОБА_8 на бік ворога в неї немає та жодною інформацією з цього приводу вона не володіє. Водночас вважала, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , які не виїхали із території АР Крим, серед яких відповідно значиться і ОСОБА_8 , продовжили службу в ній на стороні рф.

Свідок ОСОБА_10 , який являється військовослужбовцем та на момент розглядуваної події працював в Службі зовнішньої розвідки України, до складу якої входила військова частина НОМЕР_1 , під час допиту в суді, показав, що військовослужбовець ОСОБА_8 був його підлеглим та очолював мобілізаційну групу. Після окупації АР Крим керівництвом було прийнято рішення про передислокацію військової частини НОМЕР_1 до м. Києва. Ця вказівка доводилася до відома військовослужбовців через їх керівників. Однак, до пункту постійної дислокації ІНФОРМАЦІЯ_4 прибула лише незначна частина військовослужбовців, зокрема близько п`ятнадцяти чоловік. Після цього головою Служби зовнішньої розвідки України був виданий наказ про необхідність прибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до м. Києва для вирішення питання щодо продовження подальшої служби. Ствердив, що зміст та вимоги цього наказу він із своїм заступником ОСОБА_11 в телефонному режимі доводив до відому військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , але не всі з них відповідали на телефонні дзвінки, про що ними робилися відповідні записи. Вказав, що напередодні він переглянув ці записи та з них слідує, що ОСОБА_8 відповів на його дзвінок та йому особисто він довів до відома вимоги зазначеного наказу про необхідність прибуття до м. Києва для вирішення питання про подальше несення військової служби. Однак, ОСОБА_8 вимоги цього наказу не виконав та до м. Києва не прибув. Повідомив, що із слів колег йому відомо, що працівники фсб рф під час так званих «бесід», куди запрошувалися військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , висловлювали останнім пропозиції продовжити службу на території розташування цієї військової частини на боці рф. Хоча й жодних підтверджуючих цей факт документів він не бачив, але вважав, що ОСОБА_8 погодився на таку пропозицію та перейшов на сторону ворога, оскільки вимоги наказів про необхідність явки до м. Києва, які доводилися йому до відому як усно в присутності свідка ОСОБА_11 , так і письмово, шляхом надсилання відповідного повідомлення за адресою його мешкання, останній не виконав.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 , який являється військовослужбовцем Служби зовнішньої розвідки України, показав, що 13-14 березня 2014 року 9 служба військової частини НОМЕР_1 була захоплена, після чого головою Служби зовнішньої розвідки України був виданий наказ № 149/дск від 15 травня 2014 року про необхідність всім військовослужбовцям прибути до м. Києва для подальшого проходження військової служби. Він особисто разом із його начальником ОСОБА_10 в телефонному режимі довів цей наказ до відома всіх військовослужбовців 9 служби військової частини НОМЕР_1 . Ствердив, що ОСОБА_8 відповів на телефонний дзвінок та йому вимоги зазначеного наказу були в повній мірі доведені. Крім того, вимоги цього наказу було продубльовано в письмових повідомленнях, які були розіслані за адресами проживання кожного із військовослужбовців. Чи виконав цей наказ обвинувачений та чи виїхав останній із АР Крим йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 , співробітник Служби зовнішньої розвідки України, під час допиту в суді, показав, що в 2014 році він в числі інших військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_8 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . В один із днів початку березня 2014 року їм надійшла вказівка про необхідність збирати речі у цій військовій частині, оскільки існувала ймовірність її захоплення військовослужбовцями рф. В зв`язку з цим вони почали збирати речі. В подальшому, 10 березня 2014 року до військової частини під`їхав автомобіль, з якого вийшли військовослужбовці, одягнені у форму без будь-яких розпізнавальних знаків, однак, як він зрозумів, це були не військовослужбовці Збройних сил України, та запропонували їм покинути цю територію. Ввечері наступного дня йому зателефонував керівник та попросив прибути до території військової частини НОМЕР_1 аби забрати речі та зброю. Вони зібралися біля території названої військової частини, однак, потрапити до останньої їм не вдалося. Після цього, наступного дня йому запропонували прибути до приміщення Служби безпеки України в м. Сімферополь для вирішення питання про подальше несення військової служби в складі рф. Він на цей збір не їздив, а, як йому відомо із слів інших військовослужбовців, ОСОБА_8 прибув до м. Сімферополя на такий збір. У подальшому, йому зателефонував керівник та сказав, що необхідно прибути до м. Києва для проходження військової служби. Приблизно 21 березня 2014 року він виїхав із АР Крим. Ствердив, що ОСОБА_8 залишився в АДРЕСА_2 , однак, будь-яких відомостей щодо того, перейшов останній на бік рф чи ні, в нього немає.

Допитаний в ході судового розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_13 , військовослужбовець, показав, що 2014 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 із ОСОБА_8 . В лютому 2014 року вони отримали наказ командира виходити із території АР Крим, в зв`язку із його окупацією рф. ОСОБА_8 цей наказ не виконав та не прибув до м. Києва для вирішення питання про подальше несення військової служби, а залишився в АР Крим.

Допитана в суді свідок ОСОБА_14 (анкетні дані якої змінено, далі ОСОБА_14 ) показала, що 24 серпня 2014 року вона за запрошенням, як організатор, брала участь в святкуванні, присвяченому, як їй здалося, Дню народження, на території військової частини № НОМЕР_2 фсб рф в АДРЕСА_2 . З впевненістю ствердила, що на цьому святі був саме ОСОБА_8 , якого вона добре знала та неодноразово бачила, так як за час роботи в м. Алушта її часто запрошували до цієї військової частини № НОМЕР_2 фсб рф на різні святкування, і вона була знайома з військовослужбовцями, що проходили у ній службу. Відповідно ОСОБА_8 був серед них. Останній являвся військовослужбовцем цієї військової частини та можливо займався господарськими питаннями, однак, його військове звання їй невідоме. Зазначила, що зовнішність останнього вона й на даний час добре пам`ятає, зокрема останній був віком приблизно 40-45 років, мав світле волосся та худорляву статуру.

При пред`явленні для впізнання за фотознімками 10 серпня 2021 року, протокол з додатками про що був досліджений судом (том 2 а. к. п. 170 - 173), свідок ОСОБА_14 за сукупністю зовнішніх ознак, таких як худорлявість, витягнуте обличчя, світле волосся, повні губи, впізнала ОСОБА_8 , як особу, з яким вона брала участь у святкуваннях у військовій частині поблизу м. Алушта.

Під час допиту в суді свідок ОСОБА_14 підтвердила, що кілька років тому під час досудового розслідування їй пред`являли для впізнання фотокартки осіб, серед яких вона вільно та безсумнівно обрала картку із зображенням ОСОБА_8 , тобто військовослужбовця « ОСОБА_15 », якого неодноразово бачила у військовій частині № НОМЕР_2 фсб рф, в тому числі й на святі, що відбулося 24 серпня 2014 року.

Свідок ОСОБА_16 , працівник УСБУ в Полтавській області, який брав участь у відшукуванні свідка ОСОБА_14 та в організації зміни її анкетних даних в ході досудового розслідування, під час допиту в суді, підтвердив, що особа, яка була допитана в суді в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду під анкетними даними « ОСОБА_14 » є саме тією, що була залегендована під цими установчими даними. Вказав, що ця особа йому добре знайома, ним особисто встановлена, йому відомі її дійсні анкетні дані та жодних сумнівів в автентичності особи, що була допитана в суді як свідок « ОСОБА_14 », тій, що ним відшукувалася, анкетні дані якої в подальшому змінювалися, та яку було допитано в ході досудового розслідування кримінального провадження, в нього, як у особи, яка достовірно знає свідка ОСОБА_14 , немає.

Крім показань названих свідків, вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується також відомостями, які містяться в наданих прокурором письмових доказах.

Так, 16 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості під № 0000259 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, за фактом того, що під час розслідування кримінального провадження № 0000116 виявлено факт вчинення дезертирства з боку військовослужбовця Служби зовнішньої розвідки України підполковника ОСОБА_8 (том 1 а. к. п. 147).

Статус ОСОБА_8 на час вчинення злочинів як військовослужбовця Служби зовнішньої розвідки України підтверджено дослідженими судом матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, 18 листопада 2004 року капітан 3 рангу ОСОБА_8 , вступаючи на військову службу за контрактом до Служби зовнішньої розвідки України, зобов`язався вірно служити державні, неухильно дотримуватись її законів, поважати права і свободи її громадян. Зобов`язався не порушувати вимог військової дисципліни, піклуватися про авторитет Служби зовнішньої розвідки України, не перебувати, відповідно до законів України «Про розвідувальні органи України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у будь-яких політичних партіях або організаціях чи рухах, не брати участь в організації та проведенні страйків та не займатися підприємницькою діяльністю, не виступати без дозволу Голови Служби зовнішньої розвідки України у засобах масової інформації з будь-якими заявами політичної спрямованості, виявляючи при цьому належність до Служби зовнішньої розвідки України (том 1 а. к. п. 199).

Із наданої заступником Голови Служби зовнішньої розвідки України архівної довідки Галузевого державного архіву Служби зовнішньої розвідки України від 05 квітня 2023 року № 607/17 (том 2 а. к. п. 49) вбачається, що наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України № 158-ос від 31 березня 2007 року ОСОБА_8 присвоєно звання «підполковник».

Наказом начальника 9 служби 4 управління 2 департаменту Служби зовнішньої розвідки України № 37-ос від 12 жовтня 2011 рокуОСОБА_8 призначено на посаду головного спеціаліста мобілізаційної групи названого підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

У послужному списку, який зберігається в архівній особовій справі ОСОБА_8 станом на квітень 2014 року зазначені наступні періоди проходження військової служби:

з 12 жовтня 2011 року по 29 травня 2014 року - проходження військової служби на посаді головного спеціаліста мобілізаційної групи 9 служби 4 управління 2 департаменту Служби зовнішньої розвідки України (наказ начальника 9 служби 4 управління 2 департаменту Служби зовнішньої розвідки України № 37-ос від 12 жовтня 2011 року);

з 29 травня 2014 року по 01 вересня 2014 року - у розпорядженні директора 2 департаменту Служби зовнішньої розвідки України (наказ Голови Служби зовнішньої розвідки України № 407-ос від 29 травня 2014 року);

з 01 вересня 2014 року по 29 грудня 2015 року - у розпорядженні директора 2 департаменту 55 Центру Служби зовнішньої розвідки України (наказ Голови Служби зовнішньої розвідки України № 600-ос від 28 серпня 2014 року).

Військову присягу ОСОБА_8 прийняв 28 липня 1992 року в Севастопольському приладобудівельному інституті.

При призначенні на посаду 12 жовтня 2011 року ОСОБА_8 характеризувався з позитивної сторони, як грамотний та досвідчений спеціаліст і дисциплінований військовослужбовець. Зазначалося, що посадові обов`язки виконує якісно та сумлінно, з високою відповідальністю. Статути Збройних сил України знає та керується їх вимогами у повсякденній службовій діяльності. Зберігати державну таємницю вміє. За характером спокійний, урівноважений, ввічливий. У колективі користується авторитетом та повагою. Готовий до служіння українському народові.

Відповідно до рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року вирішено невідкладно розпочати передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України. Це рішення введено в дію Указом Президента України від 24 березня 2014 року № 339 (том 1 а. к. п. 205).

Наказом Голови Зовнішньої розвідки України № 149/дск від 15 травня 2014 року (том 1 а. к. п. 202 - 203) з метою здійснення окремих заходів щодо передислокації 9 служби 4 управління 2 департаменту з міста Алушти Автономної Республіки Крим до м. Києва наказано прибути для подальшого проходження військової служби до міста Києва у пункт постійної дислокації Служби зовнішньої розвідки України у строк до 19 травня 2014 року військовослужбовцям 9 служби 4 управління 2 департаменту, в тому числі підполковнику ОСОБА_8 - головному спеціалісту мобілізаційної групи.

Листом начальника 4 управління 2 департаменту Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_10 від 15 травня 2014 року (том 1 а. к. п. 204) ОСОБА_8 повідомлявся про необхідність відповідно до Наказу Голови Служби зовнішньої розвідки України в строк до 19 травня 2014 року прибути в пункт постійної дислокації Служби зовнішньої розвідки України в АДРЕСА_3 . Роз`яснено, що у разі невиконання Наказу останній буде вважатися військовослужбовцем, який незаконно покинув військову частину та буде оголошений у розшук.

Із змісту наданої начальником 2 управління 2 департаменту Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_10 службової характеристики на ОСОБА_8 від 01 листопада 2022 року (том 1 а. к. п. 195) слідує, що під час подій 2014 року ОСОБА_8 не дотримався Статутів збройних сил України, Законів України та Конституції України та не прибув до місця знаходження служби у м. Київ, що може свідчити про його свідомий вибір залишитись на території Криму та перейти на службу до зс рф.

З довідки із архівної особової справи ОСОБА_8 слідує, що наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України № 720-ос від 28 грудня 2015 року ОСОБА_8 позбавлений військового звання.

В цей же день заступником голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_17 (том 1 а. к. п. 200 201) внесено подання про звільнення з військової служби в запас Служби зовнішньої розвідки України за підпунктом «е» пункту 66 (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України.

В подальшому, за даними із архівної особової справи обвинуваченого, наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України № 726-ос від 29 грудня 2015 року ОСОБА_8 звільнений з військової служби за підпунктом «е» пункту 66 (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України у запас Служби зовнішньої розвідки України та виключний із списків особового складу.

З повідомлення заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби України ОСОБА_18 слідує (том 1 а. к. п. 207) слідує, що в зведеній базі даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ГУ ДФС у м. Києві, станом на 15 лютого 2017 року, ОСОБА_8 не зареєстрований.

12 серпня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості під № 0000027 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (том 2 а. к. п. 1), за фактом того, що невстановлені військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ) в березні 2014 року, діючи умисно на шкоду суверенітетові та обороноздатності України, перейшли на службу в органи фсб рф та продовжили виконання своїх службових обов`язків на території вказаної військової частини на користь рф.

Протоколом огляду від 05 травня 2023 року (том 2 а. к. п. 19 - 45) зафіксовано факт розміщення на сайті в мережі Інтернет « ІНФОРМАЦІЯ_5 » розпорядження Ради міністрів Республіки Крим, рф («розпоряжение совета министров Республики Крым от 19 августа 2014 года № 823-р») про безоплатну передачу майна в/ч НОМЕР_1 створеній військовій частині «федеральное государственное казенное учреждение «войсковая часть 28735».

З цього ж протоколу огляду слідує, що в подальшому було виявлено низку сайтів, на яких розміщена інформація про реєстрацію «фгку «вч НОМЕР_2 фсб рф», а також на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_6 », на якому розміщуються державні закупівлі підприємств, установ та організацій рф за бюджетні кошти, міститься інформація про закупівлі «вч НОМЕР_2 », в ході аналізу якого були виявлені закупки, в яких брав участь ОСОБА_8 , а саме закупівлі з наступними номерами: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 та НОМЕР_11 .

Оглядом Інтернет-сторінок за посиланнями названих закупівель виявлено офіційно розміщені на них документи «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку сплит-систем для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 », «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на испытания электрооборудования и заземляющих устройств зданий для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 », «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку спортивной формы для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 », «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку сплит-систем для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 », «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку кроссового оборудования для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 » та «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку мебели для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 » відповідно, підписантом яких значиться співробітник контрактної служби ОСОБА_8 .

За повідомленням начальника відділу контррозвідки Управління СБ України в Полтавській області ОСОБА_19 від 22 травня 2023 року (том 2 а. к. п. 46) в ході виконання доручення в порядку ст. ст. 40 і 41 КПК України в кримінальному провадженні № 0000027 встановлено, що ОСОБА_8 05 квітня 2014 року отримав паспорт громадянина рф серії НОМЕР_3 та 18 лютого 2016 року отримав паспорт громадянина рф серії НОМЕР_4 (виданий відділом УМФС росії по Республіці Крим і АДРЕСА_4 ) та документований ідентифікаційним кодом рф № 88. Водночас встановлено, що ОСОБА_8 після анексії АР Крим на підконтрольну Україні територію не виїжджав.

Постановою прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 від 30 травня 2023 року (том 1 а. к. п. 254 256) з матеріалів кримінального провадження № 0000027 від 12 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, виділено в окреме провадження матеріали щодо ОСОБА_8 з присвоєнням новому кримінальному провадженню № 0000118.

30 травня 2023 року старшим слідчим в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Полтавській області ОСОБА_20 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000118 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України за фактом того, що невстановлені військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 (АР Крим) в березні 2014 року, діючи умисно, на шкоду суверенітетові та обороноздатності України, перейшли на службу в органи фсб рф та продовжили виконання своїх службових обов`язків на території вказаної військової частини на користь рф (том 2 а. к. п. 60).

На виконання доручення в порядку ст. ст. 39 41 КПК України у кримінальному провадженні № 0000118 від 30 травня 2023 року начальником ВКР Управління СБ України в Полтавській області ОСОБА_21 повідомлено, що за наслідками комплексу проведених оперативно-розшукових заходів було встановлено, що ОСОБА_8 постійно перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим та періодично може знаходитися на території рф. Встановити точне місцезнаходження останнього не виявилося можливим. Також встановлено, що ОСОБА_8 в період з 2014 по червень 2023 року не перебував на підконтрольній Україні території (том 2 а. к. п. 63).

Постановою прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 від 06 червня 2023 року (том 2 а. к. п. 71 - 73) матеріали досудових розслідувань № 0000259 від 16 грудня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та № 0000118 від 30 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, об`єднано в одне кримінальне провадження під № 0000259.

Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, цілком узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, відповідають вимогам належності на допустимості, так як вони отримані в порядку встановленому положеннями КПК України та прямо підтверджують існування фактів та обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів.

Враховуючи повну узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_8 , як військовослужбовця Служби зовнішньої розвідки України, достовірними доказами обвинувачення.

Доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, спростовуються сукупністю досліджених і покладених в основу вироку суду доказів, в зв`язку з чим твердження захисника про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів суд розцінює як спосіб захисту від висунутого проти нього обвинувачення.

Оцінюючи мотиви злочинних дій обвинуваченого, суд вважає, що він вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на військову службу, з метою ухилення від неї, та державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.

Отже, суд, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись законом та правосвідомістю, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеристику його особи, службову характеристику, його поведінку, як під час скоєння правопорушення, так і після цього, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України є нетяжким і особливо тяжким злочинами, підвищену суспільну небезпечність скоєних злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, яка посягає на захист життєво-важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також проти встановленого порядку несення військової служби, наслідки вчиненого, відсутність як обставин, що обтяжують покарання, так і тих, що його пом`якшують, і приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, вважаючи, що це буде необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а також соціальної реабілітації.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов по матеріалах кримінального провадження не заявлений.

Мотиви інших рішень

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався та підстав для обрання такого до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Речових доказів та процесуальних витрат по матеріалах кримінального провадження немає.

Керуючись ст. ст. 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України і призначити йому покарання за:

ч. 1 ст. 111 КК України у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі;

ч. 1 ст. 408 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 визначити у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

С у д д і :

ОСОБА_22