Справа № 461/7245/24
Провадження № 1-кп/461/652/24
18.09.2024 року. м. Львів.
Галицький районний суд м. Львова
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту ОСОБА_4 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,
Клопотання обгрунтоване наступним. 13.03.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 14.03.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, керівництва такими діями та сприяння їх вчиненню порадами та наданням засобів, з корисливих мотивів.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 повністю підтверджувалася зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: матеріалами Управління міграційної поліції ГУНП у Львівській області, матеріалами 7 Прикордонного Карпатського загону ДПСУ, протоколами допиту свідка ОСОБА_6 , протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку.
Прокурор зазначає, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2024 щодо підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , в період часу з 22.00 год. по 07.00 год. без дозволу слідчого, прокурора та суду строком до 12.09.2024.
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному проваджені, в т.ч. ОСОБА_6 ;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Прокурор стверджує, що обставини та ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із покладенням вищеперелічених обов`язків продовжують існувати, а тому виникла необхідінсть у обранні в ході судового розгляду ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту,
Прокурор вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не змінились та продовжують існувати, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу немає, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_4 та запобігти ризикам без обрання запобіжного заходу та покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, неможливо. Тому просить клопотання задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити.
Обвинувачена та захисник у судовому засіданні клопотання заперечив.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Загальна Декларація прав людини у статті 3 проголошує «Кожна людина має право на життя, на свободу та особисту недоторканність» також варто зазначити, «Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод» у якому теж наявне це положення. Конституція України також у статті 29 закріплює право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до п.,п. З і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Всупереч ст. 177 КПК України в клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу не обґрунтовано жодного ризику, передбаченого ч. 1 даної статті.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Відтак у сторони обвинувачення немає жодних підстав вважати, що обвинувачена буде переховуватись від суду, та такі не обгрунтовані в клопотанні.
Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.
ОСОБА_4 раніше не судима та жодного разу не притягалася до кримінальної відповідальності. У клопотанні не наведено підстав вважати, що обвинувачена вчинить інше кримінальне правопорушення чи буде продовжувати кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.
Таким чином, враховуючи наведене, відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, метою запобігання яких є застосування запобіжного заходу, тобто відсутні підстави для його застосування.
Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Всупереч зазначеній нормі, в клопотанні прокурора жодним чином не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою ст. 176 КПК України, не може запобігти «доведеним» під час розгляду ризику або ризикам.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 369, 376 КПК України. суд
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту ОСОБА_4 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1