Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/13047/24

Провадження № 11-сс/4815/230/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000552 від 12.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 09 вересня 2024 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 13 липня 2024 року та обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з зобов`язанням носити електронний засіб контролю строком до 09 вересня 2024 року.

Вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що при прийнятті рішення слідчим суддею не було взято до уваги аргументи сторони захисту щодо необґрунтованої підозри, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про перебування підозрюваного в стані алкогольного сп`яніння на момент скоєння ДТП. Зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на утриманні в нього перебуває троє неповнолітніх дітей, має постійне місце роботи - є головним сержантом роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , де характеризується позитивно, також раніше не судимий, має незадовільний стан здоров`я, що, на його думку, свідчить про необхідність обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 інкримінується те, що 11.07.2024 року в темну пору доби, приблизно о 23 год. 20 хв., діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, у порушення вимог пунктів 2.9 а) та 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Renault Megane Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Соборної у м. Рівному, зі сторони вул. Млинівської в напрямку вул. Київської, поблизу бетонного стовпа вуличного освітлення № 34, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи обгін попутного автомобіля BMW 320 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення із автомобілем Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався у зустрічному напрямку та не мав технічної можливості уникнути зіткнення. Після чого, автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок попереднього зіткнення відкинуло на смугу призначену для руху зі сторони вул. Млинівської в напрямку вул. Київської, де відбулося його зіткнення із вищевказаним автомобілем BMW 320 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження, у результаті яких загинула на місці події, а водій автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_3 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

12 липня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця події (місця дорожньо-транспортної пригоди); речовими доказами, показаннями свідків та іншими матеріалами кримінального провадження

Крім того, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так злочин, за яким ОСОБА_6 повідомлено підозру, у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеним є ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків з метою зміни ними показань у справі або відмови від їх надання, оскільки після вчинення ДТП потерпілі та свідки, які перебували в інших транспортних засобах, надавали покази та стверджували про перебування підозрюваного в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, як зазначив прокурор під час апеляційного розгляду, на даний час призначена експертиза щодо визначення стану алкогольного сп`яніння підозрюваного, результатів якої ще немає, тому підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе впливати на медичних працівників та експертів з метою створення необхідного йому висновку.

Посилання захисника про те, що ОСОБА_6 одружений, має неповнолітніх дітей, відсутність судимостей беруться до уваги, однак жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не можуть на даному етапі бути підставою для скасування ухвали суду та обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи підозрюваного щодо незадовільного стану здоров`я також жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, стороною захисту не надано жодних медичних документів, які підтверджували б неможливість перебування ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора. Проте, у разі погіршення стану здоров`я та за відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини Державної установи, обвинувачений, відповідно до вимог внутрішніх Інструкцій, може бути направлений до лікувальних закладів м. Рівне.

Також слід зазначити, що питання надання медичної допомоги особам, узятим під варту, до яких зокрема належать особи, які тримаються під вартою на підставі ухвали суду щодо застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врегульовано наказом МЮ України та МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 року за № 212/20525 «Про затвердження порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту».

У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, спосіб його вчинення та наслідки, які призвели до смерті особи, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний слідчою суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження - під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Крім того, сторона захисту не позбавлена права в подальшому знову звернутися з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000552 від 12.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2