ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18059/24

Провадження № 11-сс/4820/319/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали досудового провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000234 від 25 квітня 2024 року, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

18 липня 2024 року прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_9 , після усунення недоліків, визначених в ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2024 року, звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, яке 28 червня 2024 року, в ході проведення обшуків, було тимчасово вилучене, зокрема, на вилучені, під час проведення, у період часу з 13 год 50 хв по 15 год 38 хв 28 червня 2024 року, обшуку у приміщенні ординаторської неврологічного відділення, розташованого на четвертому поверсі корпусу №3 КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХОР, що по вул.Пілотській, 1, у м.Хмельницькому, у ОСОБА_8 : належні останній мобільний телефон «Iphone 15 PRO», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 , та 300 доларів США (3 купюри, номіналом по 100 доларів кожна (серійні номери: PL 94620799 P, PL 94620798 P, LG 25320810 А)); належні КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХОР копії журналу руху хворих, копії журналу обліку процедур, медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_10 , медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_10 , а також на вилучені, під час проведення, у період часу з 13 год 55 хв по 15 год 00 хв 28 червня 2024 року, обшуку за місцем роботи ОСОБА_8 - у кабінеті НОМЕР_4 поліклініки КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХОР, що по вул.Пілотській, 1, у м.Хмельницькому, у ОСОБА_11 : журнал реєстрації амбулаторних пацієнтів та зошит з написом «ВЛК, невролог».

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що «25 квітня 2024 року до СУ ГУНП в Хмельницькій області з УСБУ у Хмельницькій області надійшло повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, із заявою ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення. Відповідно до вказаних матеріалів, ОСОБА_12 , завідуючий травматологічним відділенням КНП «Старокостянтинівська багатопрофільна лікарня», діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, 22 квітня 2024 року, вимагав у ОСОБА_10 неправомірну вигоду, в сумі 12 000 доларів США, за здійснення впливу на службових осіб КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХОР щодо виготовлення медичних документів, які стануть підставою надання ОСОБА_10 ІІІ групи інвалідності, та на членів і голову Хмельницької обласної МСЕК, щодо прийняття рішення про надання останньому ІІІ групи інвалідності.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000234 від 25 квітня 2024 року, за ч.3 ст.369-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 липня 2024 року клопотання прокурора задоволено частково та накладено арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження та розпорядження, на майно, яке 28 червня 2024 року, в ході проведення обшуків, було тимчасово вилучене, зокрема, на вилучені, під час проведення, у період часу з 13 год 50 хв по 15 год 38 хв 28 червня 2024 року, обшуку у приміщенні ординаторської неврологічного відділення, розташованого на четвертому поверсі корпусу №3 КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХОР, що по АДРЕСА_1 , у ОСОБА_8 : належний останній мобільний телефон «Iphone 15 PRO», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із сім-картою НОМЕР_3 ; належні КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХОР копії журналу руху хворих, копії журналу обліку процедур, медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_10 , медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_10 , а також на вилучені, під час проведення, у період часу з 13 год 55 хв по 15 год 00 хв 28 червня 2024 року, обшуку за місцем роботи ОСОБА_8 - у кабінеті НОМЕР_4 поліклініки КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХОР, що по вул.Пілотській, 1, у м.Хмельницькому, у ОСОБА_11 : журнал реєстрації амбулаторних пацієнтів та зошит з написом «ВЛК, невролог». У задоволенні решти вимог клопотання - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просила скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Уважала, що вказане судове рішення постановлено без достатніх на те підстав та суттєвим порушенням норм КПК України.

На її думку, в порушення вимог ст.98 КПК України, прокурором не доведено, що вилучене майно є речовими доказами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюють під час кримінального провадження.

Серед іншого, посилалась на те, що у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє належне обґрунтування, яке значення мають вилучені речі, на які просить накласти арешт прокурор, в тому числі й ті, дозвіл на відшукування яких не надавався в ухвалах слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, як речові докази для встановлення обставин, з тих, що відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, яке розслідується по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369-2 КК України, а тому, яка необхідність у накладенні арешту саме на майно вилучене за місцем роботи ОСОБА_8 ,

Зазначала, що в даному кримінальному провадженні статус ОСОБА_8 не визначено.

Так, немає необхідності у накладенні арешту на телефон ОСОБА_13 , який є її особистою власністю, який вона використовує у роботі, а у клопотанні немає будь-якої інформації, що хтось із підозрюваних спілкувався із ОСОБА_8 чи вона із підозрюваними за допомогою вказаного телефону.

Також, прокурор звернувся до слідчого судді місцевого суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 28 червня 2024 року, в ході проведення обшуків, було тимчасово вилучене - 05 липня 2024 року, за допомогою поштового зв`язку (дата поштового відправлення 29 червня 2024 року).

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2024 року клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000234, - повернуто прокурору, та встановлено строк в 72 год для усунення недоліків. Тобто прокурор мав звернутися повторно до слідчого судді з виправленим клопотанням про арешт майна 11 липня 2024 року.

Прокурор повторно звернувся до слідчого судді з виправленим клопотанням про арешт майна 18 липня 2024 року, про що свідчить дата та підпис в клопотанні про арешт майна. А тому, пропустив строк звернення з клопотанням про арешт майна.

Ураховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так ст.407 КПК України передбачено, повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.

За ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

У ст.2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст.92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора.

На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст.93 КПК України здійснює збирання доказів.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Арештом майна згідно ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ст.ст.2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000234 від 25 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Як вбачається з наданих матеріалів, частина майна, на яке, з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт прокурор, було тимчасово вилучене 28 червня 2024 року, в ході проведення двох обшуків.

Вказані прокурором речі та документи, на які він просить накласти арешт, відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав та підозр вважати, що вони були предметом кримінального правопорушення (грошові кошти), зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому, ці речі та документи 29 червня 2024 року постановою слідчого, було визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

За таких обставин, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою збереження речових доказів.

Обставини та завдання цього досудового розслідування (ст.2 КПК України) виправдовує ступінь такого тимчасового втручання у майнові права і свободи підозрюваної особи, як накладення арешту з позбавленням її права на відчуження майна.

На даному етапі кримінального провадження не надано доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власників та володільця майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку колегії суддів, призведе до неможливості збереження речових доказів та може призвести до їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

На переконання колегії суддів, у даному випадку тимчасове обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, вважаю що клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України, обґрунтоване і підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, тимчасово застосовується найменш обтяжливий спосіб арешту майна, що не призведе до зупинення або надмірного обмеження. Не завдасть інших негативних наслідків, які суттєво не позначаться на інтересах інших осіб.

Твердження сторони захисту не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи, на які покликаються в апеляційній скарзі адвокат висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року про часткове задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно з тимчасовим позбавленням права відчуження та розпорядження у кримінальному провадженні №0000234 від 25 квітня 2024 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3