Справа № 297/1379/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 від 18.09.2021 року, яке поступило з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Немирів, Вінницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, непрацюючого, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 332 КК України,

встановив:

Згідно формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 , він діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадян через державний кордон України усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх карність, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, за попередньою змовою групою осіб, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керував такими діями, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинений щодо кількох осіб, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зокрема, 17.09.2021 року в невстановлений час підібрав у заздалегідь обумовленому місці у м. Київ, на власному автомобілі «БМВ Х3», реєстраційний номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 , чотирьох громадян Афганістану, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яких з метою незаконного переправлення через державний кордон перевіз на територію Берегівського району, в безпосередню близькість до державного кордону, звідки, з метою уникнення прикордонних нарядів ІНФОРМАЦІЯ_6 , мав перевести вказану групу до державного кордону України з Угорщиною, однак був викритий працівниками поліції та затриманий разом з останніми.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинений щодо кількох осіб, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_4 , вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК України не визнав та пояснив, що 17 вересня 2021 року в місті Київ від підібрав в якості надання послуги перевезення пасажирів як водій таксі «УКЛОН», громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 які замовили йому перевезення вищевказаних осіб до населеного пункту Яноші, Берегівського району Закарпатської області. Виїхавши за межі міста Київ, пасажири виявили бажання проїхати мальовничими місцями країни для можливості фотографування пам`яток природної краси Карпат. Під час дороги по замовленому маршруту слідування у нього та у пасажирів яких він перевозив, їх неодноразово зупиняли на блокпостах для перевірки документів, жодного разу ні у кого не виникало підозр або навіть просто питань про мету перебування та подорожі країною. Так, вже перебуваючи на території Берегівського району, його було заблоковано в населеному пункті ОСОБА_10 і затримано разом з пасажирами які перебували в його транспортному засобі.

Зазначив, що він, отримав кошти тільки за послугу перевезення як таксист, жодного відношення до незаконного переправлення осіб через державний кордон не має.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив виправдати ОСОБА_4 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 332 КК України, оскільки наданими стороною обвинувачення доказами не доведено вину його підзахисного.

Дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, перевіривши їх на предмет належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності та взаємозв`язку, суд, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості, приходить до переконання про неможливість у встановлений кримінально-процесуальним законодавством спосіб зробити однозначний висновок про винуватість ОСОБА_4 у інкримінованому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 332 КК України, оскільки висунуте обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Стаття 17 КПК України встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, ст. 373 КПК України, п. 23 постанови Пленуму ВСУ України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку», випливає, що кожна людина має право на справедливий розгляд справи, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Так, обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні є наступні:

Чи ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх карність, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, 17.09.2021 в невстановлений точний час підібрав на заздалегідь обумовленому місці у м. Київ, на власному автомобілі «БМВ Х3», реєстраційний номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 , чотирьох громадян Афганістану, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яких з метою незаконного переправлення через державний кордон перевіз на територію Берегівського району, в безпосередню близькість до державного кордону, звідки, з метою уникнення прикордонних нарядів ІНФОРМАЦІЯ_6 , мав перевести вказану групу до державного кордону України з Угорщиною, однак був викритий працівниками поліції та затриманий разом з останніми.

На підтвердження вини в інкримінованому ОСОБА_4 злочині стороною обвинувачення подано такі письмові докази, які були досліджені судом: Витяг з ЄРДР на 1 арк., Рапорт про виявлення кримінального правопорушення на 2 арк., Протокол огляду місця події від 18.09.2022 на 4 арк., Протокол затримання особи від 18.09.2022 на 4 арк., Протокол впізнання свідком ОСОБА_8 на 4 арк., Протокол впізнання свідком ОСОБА_8 на 4 арк., Протокол впізнання свідком ОСОБА_9 на 4 арк., Протокол впізнання свідком ОСОБА_9 на 4 арк., Протокол впізнання свідком ОСОБА_6 на 4 арк., Протокол впізнання свідком ОСОБА_6 на 4 арк., Протокол впізнання свідком ОСОБА_7 на 4 арк., Протокол впізнання свідком ОСОБА_7 на 4 арк., Постанова про визнання речовими доказами на 2 арк., Ухвала про арешт майна від 22.09.2021 на 3 арк., Постанова про визнання речовими доказами на 2 арк., Лист відділу кримінального аналізу на 2 арк., Журнали судових засідань на 15 аркушах з двома CD дисками, Лист про виконання доручення на 1арк., Протокол про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж на 13 арк. з CD диском, Протокол про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж на 39 арк. з CD диском, Характиризуючі відомості на обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Так, із досліджених судом письмових доказів не підтверджено обставини зазначені у формулюванні обвинувачення ОСОБА_4 , а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадян через державний кордон України, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх карність, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, за попередньою змовою групою осіб, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керував такими діями, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинений щодо кількох осіб, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 18.09.2021 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000365 за ч. 2 ст. 332 КК України, а саме: 17.09.2021 року о 23:30 годині, в ході проведення заходів по всеукраїнській операції «Мігрант» працівниками ГРПП Берегівського РВП ГУНП України в Закарпатській області спільно з співробітниками прикордонного оперативно-розшукового відділу в Закарпатській області, спільно з оперативниками відділу міграційної поліції ГУНП в Закарпатській області в ході перевірки отриманої інформації по АДРЕСА_3 , був зупинений транспортний засіб марки «БМВ Х3», д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням громадянина ОСОБА_11 в салоні автомобіля перебували 4 особи, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с. 145).

Разом з цим, суд констатує, що Єдиний реєстр досудових розслідувань є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, тобто витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Із рапорту № 4604 від 17.09.2021 року вбачається, що 17.09.2021 року о 23:19 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 17.09.2021 року о 23:16 год. за адресою АДРЕСА_4 , працівник прикордонно оперативного-розшукового відділу повідомив про те, що спільно з працівниками поліції екіпажу 0605 зупинили автомобіль марки БМВ Х3 днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 який перевозив чотирьох громадян Афганістану.

Дослідженими в судовому засіданні протоколи пред`явлення речей для впізнання за фотознімками та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.09.2021 року; наданими стороною обвинувачення не підтверджено факт того, що обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх карність, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, за попередньою змовою групою осіб, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керував такими діями, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинений щодо кількох осіб, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім цього, журналами судових засідань Берегівського районного суду Закарпатської області щодо допиту свідків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.09.2024 року не підтверджено обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а саме сприяння незаконному перетину державного кордону свідками. Так, із показів свідків встановлено лише факт переміщення на автомобілі обвинуваченого територією країни. При цьому, свідки показали, що обвинувачений ОСОБА_4 не надавав їм жодних вказівок щодо незаконного перетину державного кордону та вони не спілкувалися між собою стосовно їх незаконного перетину державного кордону.

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу за результатом проведення оперативно-розшукового заходу «Зняття інформації з транспортних інформаційних мереж» не відстежується та не підтверджується факт перевезення обвинуваченим ОСОБА_4 свідків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до державного кордону з метою їх незаконного перетину. Також, вказані докази не містять доказів змови групи осіб щодо незаконного перетину державного кордону вказаних свідків.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показали, що в 17.09.2021 року виконував функціональні обов`язки на території Берегівського району, під час заходів був зупинений автомобіль БМВ Х3, де водієм був ОСОБА_11 та інші чотири особи громадян Афганістану. Після перевірки документів вказаних осіб, вони повідомили по лінії НОМЕР_4 та очікували на слідчо-оперативну групу Берегівського РВП ГУНП. При цьому, з показів свідків вбачається, що відеофіксація вказаної події не велася.

Разом з цим, матеріали кримінального провадження не містять доказів виконання функціональних обов`язків свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в час події кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 .. Тобто, відсутні жодні належні та допустимі докази перебування на службі свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під час виконання ними службових обов`язків в період вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду під час оцінки доказів слід керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом.

У достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що в його достовірності взагалі немає сумнівів, а означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

За правилами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України, обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Відповідно до ст. 94 КПК України, оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.

Такого ж правового висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 13 березня 2024 року у справі № 760/23990/17, провадження № 51-5304км23.

Отже, органом досудового розслідування інкриміновано обвинуваченому злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України, а саме сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Так, об`єкт злочину порядок перетинання державного кордону України. Про поняття державний кордон України.

3 об`єктивної сторони цей злочин може проявитися у трьох формах: 1) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 2) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України; 3) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

У злочині, передбаченому ст. 332 КК України, сприяння стосується не співучасників цього ж злочину, а осіб, які намагаються незаконно перетнути державний кордон України. Воно може полягати у наданні порад і вказівок щодо найбільш зручних маршруту руху до державного кордону, місця і часу його незаконного перетинання тощо, у наданні транспортних засобів, тимчасового сховища, засобів маскування і засобів приховування слідів злочину, карт чи схем, у відволіканні уваги прикордонних нарядів тощо.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого умислу. Мотиви і мета злочину не мають значення для його кваліфікації.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не доведено належними та допустимими доказами всіх ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України інкримінованого ОСОБА_4 .

Зокрема, матеріали кримінального провадження, надані стороною обвинувачення не підтверджують виконання дій обвинуваченим ОСОБА_4 щодо сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів та за попередньою змовою групою осіб.

Дослідивши за клопотанням прокурора зазначені вище докази, суд не знайшов стверджувальних доводів тих обставин, які підтверджують кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів та за попередньою змовою групою осіб.

Так, суд дійшов висновку про те, що показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які по суті не підтверджують формулювання висунутого обвинувачення за відсутності інших належних та допустимих доказів у кримінальному провадженні, недостатньо для доведення винуватості ОСОБА_4 ..

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу, суд зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Однак, таких доказів, які б доводили поза розумним сумнівом, що в діянні ОСОБА_4 є склад інкримінованого злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

Відповідно до положень ст. 284 КПК України у разі, якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, детально дослідивши та давши належну юридичну оцінку кожному доказу, що були надані стороною обвинувачення, з точки зору допустимості, достовірності і належності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку, дослідивши показання обвинуваченого, свідків, письмові докази, суд приходить до висновку про визнання ОСОБА_4 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК України та виправдання у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

В порядку ст. 100 КПК України, речові докази:

мобільний телефон марки «Samsung», фіолетового кольору з сім картою оператора «lifecell», мобільний телефон марки «Samsung», синього кольору з сім картою оператора «Київстар», мобільний телефон марки «Айфон 12», синього кольору з сім картою оператора «Київстар» з № НОМЕР_5 , транспортний засіб марки «BMW Х3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 НОМЕР_2 , слід повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , як власнику.

скасувавши накладений арешт ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2021 року.

Згідно ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.11.2021 року о 16:15 годині. Визначено розмір застави у сумі 118 950,00 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно квитанції № 1А6К-2Р57-8РВТ-В11Н від 20.09.2021 року ОСОБА_15 внесено заставу в розмірі 118950,00 гривень по справі № 297/2359/24.

Після набрання вироком законної сили у відповідності до ч. 11 ст. 182 КПК України заставу слід повернути заставодавцю ОСОБА_4 ..

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Потерпілий у даному кримінальному провадженні відсутній.

Підстави застосування заходів кримінально-виховного характеру щодо юридичних осіб у даному кримінальному провадженню відсутні.

Розмір пропонованої винагороди викривачу у даному кримінальному провадженню відсутній.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2ст. 332 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, в його діянні складу кримінального правопорушення.

Після набрання вироком законної сили у відповідності до ч. 11 ст. 182 КПК України заставу внесену в розмірі 118 950 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок по справі № 297/2359/21 повернути заставодавцю ОСОБА_15 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

В порядку ст. 100 КПК України, речові докази:

- мобільний телефон марки «Samsung», фіолетового кольору з сім картою оператора «lifecell», мобільний телефон марки «Samsung», синього кольору з сім картою оператора «Київстар», мобільний телефон марки «Айфон 12», синього кольору з сім картою оператора «Київстар» з № НОМЕР_5 , транспортний засіб марки «BMW Х3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 НОМЕР_2 , повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , як власнику, скасувавши накладений арешт ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2024 року № 297/2359/21.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_16