УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 317/6127/24

Провадження № 1-в/317/335/2024

28 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши подання начальника Запорізького районного відділу № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 про приведення вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Малокатеринівка, Запорізької області, українки, громадянки України, що має середньо-спеціальну освіту, незаміжньої, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню дочку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання начальника Запорізького районного відділу № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 відповідно до якого просить вирішити питання про звільнення від призначеного судом покарання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої 11.07.2024 вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, ураховуючи положення Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набув чинності 09.08.2024.

Ініціатором подання на електрону адресу суду надіслано заяву про розгляд подання у її відсутність. Подання підтримує, просить задовольнити.

Прокурор висловила думку про можливість задоволення подання.

Засуджена ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду подання повідомлена належним чином, однак в судове засідання не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, жодних клопотань від неї не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. Неявка засудженої у судове засідання не перешкоджає розгляду вказаного подання, оскільки вирішення цього питання не погіршує її становища.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ч. 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні. При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Зі змісту подання вбачається, що засуджена ОСОБА_5 знаходиться на обліку в Запорізькому районному відділі № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024, на підставі якого останню було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік.

У поданні ставиться на вирішення питання про звільнення засудженої ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого нею діяння.

На час, до якого відноситься інкриміноване засудженій ОСОБА_5 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2024 році на час, до якого відносяться інкриміноване ОСОБА_5 діяння згідно вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 у справі ЄУН 331/2747/24, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302,80 грн. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302,80 грн., то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено правовий висновок, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч. 2 ст. 4 КК України та ч. 1 ст. 5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 3028,00 грн. на час, до якого відносять інкриміноване ОСОБА_5 діяння, кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 3028,00 грн. - за відповідною частиною статті 185 КК України.

Відповідно часу, до якого відносять інкриміноване ОСОБА_5 діяння згідно вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024, станом на час вчинення кримінального правопорушення 08.03.2024, із врахуванням зазначених змін, поріг кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна настає за крадіжку вартістю понад 3028,00 грн.

Як вбачається із зазначеного вироку, вартість майна, у здійсненні крадіжки якого обвинувачується ОСОБА_5 становить 470 грн. 49 коп., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на час вчинення.

Суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведені норми закону, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_5 злочину, за який вона була засуджена, слід дійти висновку, що особа, яка вчинила крадіжку майна може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума викраденого майна станом на момент вчинення правопорушення перевищує 3028,00 грн. В даному випадку сума по вчиненому кримінальному правопорушенню 08.03.2024 є нижчою, що свідчить про відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, на засуджену ОСОБА_5 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Засуджена ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 року у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке вона була засуджена.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України , ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, на підставі Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», суд -

УХВАЛИВ:

Подання начальника Запорізького районного відділу № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 р. за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1