Справа № 308/7531/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження: захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження № 11-кп/4806/600/24 за апеляційними скаргами:адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_17 ,адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 та адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_19 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22жовтня 2024 року, клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено повністю.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_11 строком на 60 днів, тобто до 20 грудня 2024 року.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачених, задоволено.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 20.12.2024 включно, а саме:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не спілкуватися зі свідком ОСОБА_26 .

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_27 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 20.12.2024 включно, а саме:

-прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

- не спілкуватися зі свідком ОСОБА_26 .

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження за №0000334, внесене 29.06.2022 до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_27 , ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_28 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317; ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_29 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307; ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні, в судовому засіданні, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підставою для продовження застосованих запобіжних заходів є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які, на переконання прокурора, не змінилися, є реальними та на час розгляду клопотання існують. Також прокурор вважає, що перебування обвинувачених на волі може негативно вплинути на хід судового розгляду, оскільки обвинувачені можуть вчиняти тиск на основного свідка у кримінальному провадженні. Крім того, прокурор звертає увагу на те, що більшість обвинувачених є мешканцями інших регіонів, тому не зможуть виконувати покладені на них обов`язки та матимуть змогу ухилятися від суду, знаючи про покарання, яке їм загрожує, а також зможуть продовжити злочинну діяльність. Просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Разом з тим, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 строку дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Підставою для продовження вищезгаданих обов`язків є необхідність у запобіганні переховуванню обвинувачених від суду, впливу на свідків та вчиненні в подальшому інших злочинів. При цьому за обставин цього кримінального провадження, на переконання прокурора, мета продовження строку дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, виправдовує ступінь втручання у права і свободи обвинувачених.

Задовольняючи клопотання прокурора,судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також те, що ризики переховування обвинувачених від суду та незаконного впливу на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, є реальними і такими, що існують. Судом також констатовано, що застосування менш суворих запобіжних заходів, які не пов`язані з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки кожного з обвинувачених, а також не зменшить наявних ризиків. Судом враховано характеризуючі відомості про особу кожного з обвинувачених, характер пред`явленого їм обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує їм. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що застосування альтернативних запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання на цій стадії судового процесу є недоцільним з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що судове провадження щодо обвинувачених триває, суд констатує про відсутність підстав для зміни обраного запобіжного заходу - тримання під вартою відносно обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 . Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом взято до уваги тяжкість та характер інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, зокрема те, що кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів. При цьому кримінальні правопорушення, передбачені статтями 307, 311 і 317 КК України, віднесені до злочинів у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення. У свою чергу, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 255 КК України, посягають на громадську безпеку. Тому, суд обґрунтованими визнав доводи сторони обвинувачення про доведеність ризиків, передбачених п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо цих обвинувачених.Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд також дійшов висновку про те, що на даний час стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, тому, суд дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відносно обвинувачених ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 а та ОСОБА_27 .

В апеляційних скаргах:

-адвокат ОСОБА_6 ,яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , вказує не незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати. Вважає, що крім обґрунтованості обвинувачення, суд має враховувати і інші чинники, які мають суттєве значення при розгляді клопотання про обрання та продовження строку запобіжного заходу, зокрема, наявність у ОСОБА_11 міцних соціальних зв`язків, те, що він має дружину та батьків пенсійного віку, які перебувають на його утриманні,а також наявність у ОСОБА_11 офіційного місця проживання дає підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Зазначає, що ризики, на які вказує прокурор у клопотанні не підтверджені жодними належними доказами, дане клопотання прокурора містить загальні і абстрактні фрази про наявність ризиків і не вказано обставини на підставі яких він дійшов висновку про наявність таких і відсутнє посилання на конкретні матеріали, що підтверджують ті обставини, а також необґрунтовано можливість запобігти ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тобто наявне недотримання вимог ст.184 КПК України. Щодо впливу на свідка, звертає увагу на те, що ОСОБА_11 з ним не знайомий, як він виглядає не знає, де мешкає не знає, а відтак будь якого впливу на незнайому особу здійснювати не збирається, крім того, п`ятеро осіб, які є учасниками кримінального провадження знаходяться на волі і жодним чином не здійснювали впливу на свідка. Крім того, вважає, що при розгляді клопотання, судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_11 , що наразі потребує негайного хірургічного втручання, позаяк в подальшому це може призвести до незворотних ускладнень, які потягнуть за собою ампутацію нижніх кінцівок. Вважає, що в даному випадку, суд може визначити розмір застави. На підставі викладеного, звертає увагу, що продовження строку тримання під вартою - це порушення як вимог кримінального процесуального закону так і Конституційних прав громадянина. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду змінити в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, постановити нову, якою змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_11 на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого: АДРЕСА_1 або за фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`завши ОСОБА_11 не залишати місце проживання з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. Якщо суд прийде до переконання щодо правомірності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, сторона захисту просить визначити мінімальний розмір застави, передбачений ч.5 ст.182 КПК України з покладанням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст.194 КПК України.

- Адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 вказує на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню. Вважає, що місцевим судом залишено поза увагою те, що сторона обвинувачення не надала жодних належних доказів, які підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Звертає увагу, що прокурор не обґрунтував, чому обвинуваченому не слід визначати заставу як альтернативу тримання під вартою, а також те, що клопотання прокурора не відповідає ч.3 ст.184 КПК, так як тримання під вартою обчислюється в днях не більше 60 днів, а прокурор просить два місяці. Сторона захисту посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування запобіжного заходу, та проси врахувати рішення ЄСПЛ, а саме: «Ніколова проти Болгарії», «Клішин проти України» від 23.02.2012, «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006, «Луценко проти України» від 03.07.2012, «Кобець проти України» та інші. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 , скасувати. У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 , відмовити.

- Адвокат ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 . огли, вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Звертає увагу на те, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підзахисного ОСОБА_13 огли, вирішується вдесяте, при цьому стороною обвинувачення не долучено жодних доказів, які б свідчили про існування ризиків. Також звертає увагу, що підзахисний перебуває під вартою більше 12 місяців. Вважає, що у клопотанні належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_13 огли обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі визначити розмір застави та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

- Адвокат ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_21 порушує питання про скасування ухвали суду від 22.10.2024 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_21 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у тому числі визначити розмір застави. Вважає, що підозра ОСОБА_21 є необґрунтованою. Ризики на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні не підтверджені доказами та ґрунтуються на припущеннях. Вказує, що ОСОБА_21 перебуває під вартою більше дванадцяти місяців. Ризик переховування ОСОБА_21 від органів досудового розслідування та суду є недоведеним, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, одружений. Ризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні є безпідставним, позаяк свідок у кримінальному провадженні допитаний слідчим суддею та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не існує, оскільки ОСОБА_21 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. На думку захисника, у клопотанні належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_21 , та прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави.

- Адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 огли, вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Звертає увагу на те, що обвинувачення не створює враження обґрунтованого. Зазначає, що прокурор не довів, що з часу постановлення ухвали суду від 12.09.2024 виник новий ризик - вчинення іншого кримінального правопорушення, а суд не встановив цього ризику в оскаржуваній ухвалі. Стверджує, що в клопотанні прокурора зазначено, що підзахисний, перебуваючи на волі може вчинити тиск на основного свідка, і які останній може схиляти свідка змінити чи відмовитися від них. Також зазначає, що обвинувачений має зареєстроване постійне місце проживання, має дружину та дитину, тобто соціальні зв`язки, тому мотиву переховуватися у нього також немає. Зазначає, що в клопотанні не міститься доказів того, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти будь яким ризикам.Звертає увагу, що прокурор не обґрунтував, чому обвинуваченому не слід визначати заставу як альтернативу тримання під вартою, а також те, що клопотання прокурора не відповідає ч.3 ст.184 КПК, так як тримання під вартою обчислюється в днях не більше 60 днів, а прокурор просить два місяці. Сторона захисту посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування запобіжного заходу, та проси врахувати рішення ЄСПЛ, а саме: «Ніколова проти Болгарії», «Клішин проти України» від 23.02.2012, «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006, «Луценко проти України» від 03.07.2012, «Кобець проти України» та інші. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_13 огли, скасувати. У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_13 огли, відмовити. В разі залишення без змін такого запобіжного заходу як тримання під вартою, сторона захисту просить визначити обвинуваченому заставу як альтернативу тримання під вартою в розмірі не більшому ніж 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

- Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 вказує на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та підлягає скасуванню. На переконання захисника, підозра його підзахисному ОСОБА_20 є необґрунтованою. Ризики, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні не підтверджені доказами та ґрунтуються на припущеннях. Апелянт також зазначає, що ОСОБА_20 утримується під вартою з 19 грудня 2022 року, тобто більше 10 місяців, упродовж цього часу процесуальна поведінка обвинуваченого відповідала вимогам закону, тобто ОСОБА_20 з`являвся на всі процесуальні і слідчі дії, не чинив жодних перешкод у проведенні таких дій, до всіх учасників кримінального провадження ставиться з повагою, тому ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадження існувати не може. Сторона захисту також вважає, що інкриміновані ОСОБА_20 злочини є сфальсифікованими. Захисник зазначає, що такий вид запобіжного заходу, як застава, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_20 із покладенням відповідних процесуальних обов`язків. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою ОСОБА_30 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПКУкраїни, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, суду, на їх першу вимогу; не спілкуватися зі свідками, експертами, іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні; не відлучатися з населеного пункту, де проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти про зміну свого місця проживання слідчого, прокурора, суд.

- Адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 вказує на те, що оскаржувану ухвалу суду вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства. Вказує, що колегія суддів в черговий раз задовольнила стереотипне клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підзахисному помилково, залишивши поза увагою те, що сторона обвинувачення не надала нових доказів, які б свідчили про те, що наведені прокурором у клопотанні, майже 17 місяців тому ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_18 не має наміру ні переховуватись від суду, ні перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ні впливати на свідка у кримінальному провадженні. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, раніше не судимий, є немолодим за віком, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, його дружина є онкохворою та відповідно потребує допомоги.Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_18 запобіжний захід - грошову заставу.

- адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_19 , вказує на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість судового рішення, вважає, що ухвалу суду необхідно скасувати. На переконання апелянта, на момент розгляду клопотання відсутні будь-які докази, які би підтверджували неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої. Крім того, у клопотанні прокурора немає доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачена ОСОБА_19 має постійне місце проживання, є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. Окремо звертає увагу на те, що під час перебування під вартою (більше 20 місяців) у обвинуваченої погіршився стан здоров`я, вона неодноразово зверталась до медичної частини зі скаргами на стан здоров`я. Просить суд, оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченої ОСОБА_19 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, прокурора, перевіривши та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційні скарги розглядається у відсутності обвинувачених та захисників-адвокатів ОСОБА_5 й ОСОБА_14 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від вказаних осіб не надходило, крім того прокурор, захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 не заперечували проти розгляду апеляційних скарг у відсутності обвинувачених.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 обвинувачуються, у тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, зокрема санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у свою чергу, ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. До того ж кримінальні правопорушення, передбачені статтями 307, 311 і 317 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення і такі мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть ухилятися від явки до суду та не будуть виконувати процесуальні рішення, а також перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що ризик переховування від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинувачених від суду.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику обґрунтовано віднесено ті обставини, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, в тому числі, до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів вважає, що небезпека переховування обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 від суду, є переконливою. Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано і ту обставину, що ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , зареєстровані поза межами Закарпатської області, що додатково свідчить про можливість перешкоджанню встановлені істини у даному кримінальному провадженні та ризику переховування їх від суду.

Таким чином, колегія суддів констатує, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Крім того, актуальним залишається ризик незаконного впливу на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, з метою зміни ним показань на їх користь, зокрема, будучи на волі обвинувачені зможуть здійснити підкуп чи застосувати насильство щодо нього. При цьому колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про неможливість впливу на вказаного свідка, через що останній допитаний в порядку ст. 225 КПК України, оскільки такі не спростовують того, що залучений до конфіденційного співробітництва свідок, який обвинуваченим добре знайомий, не зможе почувати себе у безпеці у випадку, якщо знатиме, що обвинувачені перебуватимуть на волі.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ризики переховування їх від суду, а також незаконного впливу на свідка, - на даний час не зменшилися й не відпали.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання кримінальному провадженню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження (допит обвинувачених, свідків, експертів тощо, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останні обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів уважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , колегія суддів дійшла наступного висновку.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції про неможливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до вказаного бвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої « Розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …», а також « …що саме національні суди повинні організовувати провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним…» (див. пункти 90 та 93).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п.3 ст.5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Також, відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Крім того, ЕСПЛ, 13 січня 2022 року виніс рішення у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), де зазначив, що застава має на меті передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Під час апеляційного перегляду захисником ОСОБА_6 було заявлено і судом перевірено дані про те, що ОСОБА_11 частково визнає вину у пред`явленому йому обвинуваченні.

Вказана обставина підтверджує сприяння вказаною особою встановленню істини і прискорює судовий розгляд.

Окрім того, захисником ОСОБА_6 було заявлено про те, що стан здоров`я обвинуваченого потребує негайного хірургічного втручання, позаяк в подальшому це може призвести до незворотніх ускладнень, які потягнуть за собою ампутацію нижніх кінцівок.

Однак, установа виконання покарань №9 не вчиняє необхідні дії для отримання ОСОБА_11 належного медичного лікування.

Як вбачається із відповіді на запит адвоката від 29.10.2024, що ОСОБА_11 , 1984 року народження, прибув до Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» (далі - Установа) - 22.12.2022. По прибутті до Установи, був оглянутий черговим медичним персоналом Закарпатської міської медичної частини № 9 філії (далі - Медична частина), тілесних ушкоджень не виявлено. За даними огляду, анамнезу та наявної супровідної медичної документації встановлено діагноз: Варикозне розширення вен нижніх кінцівок. ПТФС. ХВН. Трофічні виразки обох гомілок. Хронічна лімфо-венозна недостатність С6 справа, С4 зліва.

Систематично звертається за медичною допомогою до Медичної частини, отримує медикаментозне лікування згідно рекомендації судинного хірурга.

14.10.2024 консультований лікарем-судинним хірургом. За результатами огляду встановлено діагноз: Постромбофлебітичний синдром. Варикозна хвороба нижніх кінцівок. Хронічна варикозна хвороба ІІ-Шст. Трофічні виразки правої гомілки. Рекомендовано: УЗД вен обох нижніх кінцівок планово. Фленокс, еластичний трикотаж, місцево перев`язки з бетадином.

ОСОБА_11 , має тісні соціальні зв`язки, дружину та неповнолітню дитину дружини, які знаходяться на його утриманні. Має батьків пенсіонерів інвалідів, які також потребують його допомоги. Наявність у останнього офіційного місця проживання.

Про безпідставний тривалий розгляд кримінального провадження судом першої інстанції зазначено, що вирішення питання про продовження строку тримання під вартою її підзахисного відбувається вже не перший раз, проте сторона обвинувачення не надала нових доказів, які б свідчили про те, що існуючі раніше ризики продовжують існувати та не зменшились.

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинувачених під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 .

При цьому, посилання прокурора в суді апеляційної інстанції на неможливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи іншого більш м`якого, є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на характер інкримінованих ОСОБА_11 злочинів, майнового стану обвинувачених, а також доведених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти вищевказаним ризикам.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням обставин кримінального правопорушення, обсягу обвинувачення, пред`явлених ОСОБА_11 , майнового та сімейного стану останнього, інших даних про його особу та доведених ризиків, до ОСОБА_11 необхідно, разом з продовженням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити заставу у розмірі 80 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн., яка в повній мірі відповідає майновому стану обвинувачених, не є завідомо непомірною для них, здатна забезпечити виконання останніх покладених на них обов`язків та відповідає вимогам КПК України та практиці ЄСПЛ.

За таких обставин, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_21 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 та адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_19 , адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2024 року змінити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_21 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 та адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_19 , адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 огли - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2024 року, якою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_11 продовжено строк тримання під вартою - змінити в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 .

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , який продовжено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2024 року на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень.

В разі сплати застави покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

- Прибувати до суду на першу вимогу; -не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду;- повідомляти суд про зміну свого місця проживання; -здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; -не спілкуватися з визначеними судом особами.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді