Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/14449/24

Провадження № 11-сс/4815/250/24

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2024 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000045 від 05.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах третього СВ (з дислокацією в м. Рівне) ТУ ДБР, розташованого в м. Хмельницькому, ОСОБА_11 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 днів до 03 жовтня 2024 року.

Не погодившись з ухвалою суду захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що ухвала місцевого суду є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, тому підлягає скасуванню.

Захисник ОСОБА_8 вказує на необґрунтованість пред`явленої підозри та відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки повідомлення про підозру не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, також не вказано ні кількості, ні способу ухилення від мобілізації громадян, яким нібито допомагав ОСОБА_7 , а долучені до клопотання джерела доказування у даному кримінальному провадженні стосуються обставин іншого кримінального провадження, обвинувальний акт у якому розглядається Рівненським міським судом Рівненської області.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05 серпня 2024 року та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 22.00 год. по 08.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник ОСОБА_9 вважає, що у слідчих ДБР не було законних підстав для затримання ОСОБА_7 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що він порушуватиме покладені на нього обов`язки, а також те, що запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, є недостатнім та не забезпечить запобігання встановленим ризикам, так як за рік часу перебування в слідчому ізоляторі випадків порушення підозрюваним своїх процесуальних обов`язків встановлено не було та в судовому засіданні прокурором не доведено. Наголошує, що сам по собі факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який інший спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі. Вказує, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, місце проживання, родину, раніше не судимий, є військовослужбовцем ЗСУ та за час несення військової служби зарекомендував себе позитивно, за період перебування під вартою значно погіршився його стан здоров`я, тому вважає, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2024 року та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводиться не уповноваженим суб`єктом, оскільки інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.114-1 КК України, згідно вимог ч.2 ст.216 КПК України, підслідне слідчим органам безпеки, у зв`язку з чим усі зібрані у вказаний період докази є недопустимими. Крім того також вважає, що прокурор Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_12 не має повноважень погоджувати і подавати до суду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на його думку, включення ОСОБА_12 до складу групи прокурорів здійснено без дотримання Конституції України, КПК України, ЗУ «Про прокуратуру». Наголошує, що оскільки усі надані стороною обвинувачення письмові докази були надані суду у вигляді незавірених належним чином копій, а оригінали цих документів для сторони захисту надані не були і не оглядалися в судовому засіданні, тому вони є недопустимими та не можуть бути прийняті судом як докази у кримінальному провадженні.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2024 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисників на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_7 інкримінується те, що перебуваючи на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 впродовж 2022-2023 років, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України введено та діє воєнний стан, а також, що відповідно до положень ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підприємства, установи і організації зобов`язані сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки в мирний час та в особливий період, забезпечувати своєчасне прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою-п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти та до військових частин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою перешкоджання законній діяльності військового формування ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечив виконання зазначених обов`язків, як начальник, шляхом надання громадянам України можливості уникнення від мобілізації, чим здійснив перешкоджання законній діяльності військового формування в особливий період, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.114-1 КК України.

03.08.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і апеляційний суд. З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді протоколу проведення обшуку за місцем роботи підозрюваного, протоколів допиту свідків та інших наданих суду документів.

Сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. З огляду на викладене доводи захисників про необґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , є необґрунтованими.

Також, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При цьому, згідно матеріалів провадження, у Рівненському міському суді Рівненської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.186, ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1, ст.368-5 КК України, що лише підвищує ймовірність настання вказаного ризику.

Водночас, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеними є ризики впливу на свідків та можливість знищити чи спотворити документи, які мають значення для досудового розслідування, оскільки хоч підозрюваний відсторонений від займаної посади, однак користуючись своїм авторитетом керівника, він може спонукати осіб, які були його підлеглими, знищити, сховати чи спотворити необхідні для слідства документи чи надавати неправдиві покази з приводу відомих їм обставин вчинення кримінального правопорушення.

Доводи захисників щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді та обрання невмотивовано жорстокого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, дані, які характеризують особу підозрюваного, його вік, сімейний та майновий стан, а також належним чином мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Доводи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в апеляційних скаргах про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000045 здійснюється неналежним органом, з порушенням правил підслідності, визначених ст.216 КПК України, фактично стосуються питань оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів. Однак з`ясування вказаних обставин не є предметом перевірки при розгляді скарги на ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають перевірці судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

З приводу тверджень сторони захисту про неповноважність прокурора ОСОБА_12 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.

Так, згідно постанови про визначення групи прокурорів від 20.08.2024 року та постанови про зміну групи прокурорів від 03.09.2024 року, першим заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону прокурора ОСОБА_12 включено в групу прокурорів задля здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000045 від 05.01.2024, тому він є уповноваженим на подання чи погодження клопотання про обрання та продовження запобіжних заходів підозрюваному.

Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують висновків слідчого судді, оскільки стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовували б версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомлені про підозру, а остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2024 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000045 від 05.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3