ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1327/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2024 року, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0008056 від 01.10.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме до 30.10.2024 року.

Цією ж ухвалою визначено суму застави в розмірі 363360 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області протягом дії запобіжного заходу. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_7 з-під варти звільнити. У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) щоденно, у робочий час, прибувати до визначеною керівництвом військової частини НОМЕР_1 України службової особи для здійснення контролю за виконанням обов`язків підозрюваного; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати на постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилалася на те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом першої інстанції, є необґрунтованими. Також зазначала, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для вказаного запобіжного заходу. Вказувала, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки. Вважала, що обраний запобіжний захід є занадто суворим.

В судове засідання апеляційного суду прокурор, який відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги не з`явилися. Причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторони, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що Другим СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0008056 від 01.10.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

30.10.2024 року ОСОБА_7 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

30.10.2024 року слідчий Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням, в якому просив застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме у дезертирстві, самовільному залишенні місця несення служби військовослужбовцем, з метою ухилитись від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану та існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 . слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Слідчий суддя суду першої інстанції враховував існування ризиків, передбачених п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінив сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, вчиненому в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється та дійшов висновку, що є всі підстави для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, слідчий суддя при постановленні ухвали, з урахуванням ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи тяжкiсть злочину, у вчиненні якого підозрюються ОСОБА_7 , дійшов висновку про необхідність визначити розмір застави, достатньоi для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України в розмiрi 120 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме - 363360 грн. з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановила наявність вищенаведених ризиків та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності цих ризиків передбачених п.п. 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження, як вірно зазначив суд першої інстанції, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст. ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. theUnitedKingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Огрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України підтверджується відомостями, які містяться в: показаннях свідків, які повідомили за яких обставин без відповідних дозволів командирів перебував поза службою; актах службових розслідувань за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_7 ; інших матеріалах кримінального провадження у своїй сукупності.

Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження необхідне таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 , до вчинення певних дій, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та існування ризиків, передбачених п.п. 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: незаконно впливати на недопитаних свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк на строк до 12 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

З відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він не одружений, раніше не судимий, є військовослужбовцем, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 .

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваного злочину, яке було вчинено ОСОБА_7 , згідно підозри, та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може вдатись до незаконного впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого менш суворого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі кримінального провадження підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи захисника про те, що суд першої інстанції не аналізував ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України є суб`єктивними та не узгоджуються з наявними матеріалами провадження та висновками слідчого судді суду першої інстанції.

Крім того, як слушно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями. 177 та 178 цього кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Тобто законодавець надав суду дискреційні повноваження щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у кримінальних провадження, в тому числі, за ст. 408 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

Отже, слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи обставини провадження, ставлення підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтованості підозри, існування ризиків, передбачених п.п.3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також розмір матеріального забезпечення військовослужбовців, дійшов висновку про необхідність визначити розмір застави у розмірі 120 розмірів неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, з чим погоджується колегія суддів.

Отже, слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, інший, менш суворий вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, КПК України не передбачено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 із визначенням розміру застави та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 -залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2024 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :