Справа № 299/5593/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/691/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (з доповненнями до апеляційної скарги) в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з 10 липня 2023 року (дня його затримання).

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишено - тримання під вартою.

Згідно з вироком, 9 липня 2023 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на літній терасі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , проявивши необережність у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання негативних наслідків у виді смерті останнього, хоча повинен був і міг передбачити можливість їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс правою рукою стиснутою в кулак один удар в область голови ОСОБА_11 , внаслідок останній не втримав рівновагу та впав на бетонне покриття, після чого останній в результаті отриманих травм помер у автомобілі швидкої медичної допомоги.

В результаті зазначених протиправних дій, ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: синця шкірних покривів спинки носа та верхньої губи зліва; крововиливу червоної кайми та слизової оболонки верхньої губи зліва та слизової оболонки нижньої губи зліва; крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в скронево - тім`яній ділянці справа та потиличній ділянці по центру, які згідно п.2.3.2 «б» «Правил судово - медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом № 6» МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний термін розладу здоров`я; забійних ран м`яких тканин перенісся та слизової оболонки верхньої губи з ліва, що спричинили б короткочасний розлад здоров`я понад 6 але не більше 21 дня, і по цій ознаці, згідно п. 2.3.2 «а» «Правил судово - медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом № 6» МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритого перелому потиличної кістки в ділянці основи черепа, обмеженого субарахноїдального крововиливу в лобно-скронево-тім`яній ділянці справа, тотального субарахноїдального крововиливу на тім`яних та потиличній ділянці з поширенням на мозочок та базальну поверхню мозку з затіканням між звивини та проривом в шлуночки мозку та забою базально-стовбурових відділів головного мозку, які являються небезпечними для життя в момент їх спричинення і по цій ознаці згідно пункту 2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України 17.01.1995 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 , що підтверджується висновком судово-медичного експерта №115/В від 17 серпня 2023 року.

Тілесні ушкодження у вигляді «Закритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки та субарахноїдальним крововиливом обох півкуль в тім`яних та потиличній ділянці з переходом на базальну поверхню та мозочок» виникли внаслідок дії тупого предмету з домінуючою травмуюючою поверхнею по ударному механізмі спричинення, не виключено, що при прискореному падінні висоти власного росту на бетонне покриття, дерев`яну лавку чи інші подібні травмуюючі поверхні, внаслідок удару потиличною ділянкою голови об них, всі інші описані вище тілесні пошкодження в тому числі і тілесне пошкодження у вигляді локального субарахноїдального крововиливу в лобно скронево-тім`яній ділянці справа» виникли внаслідок дії тупого предмету з обмеженою травмуюючою поверхнею, яким могла бути стиснута в кулак рука, обута нога чи інші подібні предмети при нанесенні ударів ними.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України, - вбивство, вчинене через необережність.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить змінити вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року, застосувавши при призначенні покарання ОСОБА_8 ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням; у разі, якщо суд прийде до переконання про неможливість звільнення, призначити ОСОБА_8 мінімальну міру покарання, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити обвинуваченого з-під варти в залі суду.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржений вирок підлягає зміні з огляду на невідповідність міри призначеного ОСОБА_8 покарання. Вказує, що суд не врахував обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; особу потерпілого, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та затіяв сварку, яка переросла в бійку; те, що кримінальне правопорушення вчинене з необережності. Апелянт зазначає, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, смерті потерпілому не бажав, не хотів його вбивати. На запитання сторони захисту про відшкодування матеріальної шкоди на поховання не заперечував, готовий нести таку відповідальність. ОСОБА_8 є опікуном рідної сестри, котра є інвалідом І групи по зору. Крім цього, сторона захисту вважає, що з урахуванням поведінки потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що сприяло його падінню від удару, який спричинив легкі тілесні ушкодження, у суду були підстави застосувати ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання.

Адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 , застосувати щодо ОСОБА_8 ст. 75 КК України - звільнити його від призначеного покарання умовно, якщо протягом іспитового строку він не скоїть нового злочину, та на підставі ст. 76 КК України покласти на нього відповідні обов`язки.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржений вирок є занадто суворим для особи обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_8 у вчиненому щиро розкаявся, розповів правду про те, що відбувалось, просив вибачення у потерпілого, надав правдиві показання та активно сприяв розкриттю злочину. При цьому ОСОБА_8 має позитивну характеристику та міцні соціальні зв`язки, станом на сьогодні піклується та утримує свою сестру, котра є інвалідом І групи, та матір, яка є особою похилого віку. Звертає увагу, що у цій ситуації бійку спровокував саме померлий ОСОБА_11 , який, зі слів ОСОБА_8 , вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями та ніде не працював. Вказує, що ОСОБА_8 позитивно характеризується, а наявна у справі характеристика є неправдивою, оскільки обвинувачений зі старостою села Новоселиця перебуває у неприязних відносинах. Апелянт зазначає, що станом на сьогодні ОСОБА_8 на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, вину визнав, щиросердечно розкаюється у вчиненому, просив вибачення, дуже шкодує, що трапилась така ситуація, в майбутньому зобов`язується такого не вчиняти. Просить суд більш детально врахувати пом`якшуючі покарання обставини та застосувати ст. ст. 75, 76 КК України.

4 листопада 2024 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав доповнення до апеляційної скарги, у яких просить на підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з максимальним іспитовим строком, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Засудженого ОСОБА_8 звільнити з-під варти негайно. У протилежному випадку просить суд застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 119 КК України.

У поданих доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що ОСОБА_8 за період перебування під вартою переосмислив свою поведінку, що передувала вчиненню протиправного діяння (бійку розпочав сам потерпілий), просить врахувати каяття останнього у скоєному, що вказує про перевиховання особи. ОСОБА_8 близько півтора року перебуває під вартою, у нього на утриманні знаходиться сестра - інвалід І групи з дитинства, його мати часто хворіє та також потребує догляду, рідний брат зник безвісти на війні. Ці обставини зобов`язують ОСОБА_8 піклуватися і про сім`ю рідного брата, оскільки родичі останнього знаходяться у постійно спресованому стані.

Потерпілий ОСОБА_12 7 листопада 2024 року подав до суду заяву, у якій просить залишити апеляційні скарги сторони захисту без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Зазначає, що після вчинення злочину сотні людей підписали клопотання про те, що ОСОБА_8 потрібно ізолювати від суспільства, він небезпечний та неврівноважений. Під час обрання запобіжного заходу були допитані староста села, дільничний офіцер поліції, досліджена заява з підписами всіх мешканців села про те, що обвинувачений неодноразово вчиняв правопорушення, поводиться агресивно, люди його бояться. Обвинувачений не проявив жодного жалю до вчиненого. Навпаки, після прибуття карети швидкої допомоги кричав, що вб`є ОСОБА_11 . За таких умов виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе. Також потерпілий вказує, що ОСОБА_8 вдарив його батька, його батько помер. Тепер людина, яка винна у смерті іншої людини, хоче безкарно перебувати на свободі, продовжувати вести свій аморальний спосіб життя. Крім цього, обвинувачений втік з місця злочину, поліція знайшла його лише наступного дня. ОСОБА_8 навіть не намагався вибачитись та не проявив жодного жалю до вчиненого. Обвинувачений характеризується виключно негативно і вже давно тероризує мешканців села, люди вважають його неадекватним та небезпечним. Обвинувачений вказує на необережність та своє каяття, однак такі дії спрямовані виключно на ухилення від покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали подані апеляційні скарги та долучені доповнення до апеляційної скарги, просили такі задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційних скарг, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Обвинувачений ОСОБА_8 та його адвокат ОСОБА_7 не заперечили проти проведення апеляційного розгляду у відсутності захисника ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_9 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Представник потерпілого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг та поданих доповнень до апеляційної скарги. Наголосив, що потерпілий заперечує проти застосування статей 69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 . Зазначив про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутності потерпілого ОСОБА_12 , який свою позицію щодо апеляційних скарг висловив у поданій до суду заяві.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг та доповнень до апеляційної скарги, а також доводи заперечень на апеляційні скарги, викладених у заяві потерпілого, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційних скаргах, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, а саме як вбивство, вчинене через необережність.

Стосовно доводів апеляційних скарг захисників з доповненнями до апеляційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та його особі, то такі, на переконання колегії суддів, в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, його непоправні наслідки у вигляді смерті потерпілого; особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно негативно; відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Визнання обвинуваченим своєї вини суд не розцінив як щире каяття, оскільки у судовому засіданні не було встановлено обставин, які свідчать, що ОСОБА_8 готовий нести кримінальну відповідальність за свої дії; вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі. За відсутності підстав для застосування статей 69, 75 КК України та з урахуванням особи обвинуваченого й обставин вчинення кримінального правопорушення, призначив ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке останньому належить відбувати реально.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд в повній мірі дослідив матеріали провадження та надав правильну оцінку особі обвинуваченого.

У своїх апеляційних скаргах та доповненні до апеляційної скарги захисники просять призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім визначених цією статтею випадків, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17 зазначав, що обставини, що пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_8 статті 69 КК України, з огляду на таке.

Сторона захисту у поданих апеляційних скаргах вказує на наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та готовність відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду.

Втім, ці обставини в ході апеляційного розгляду справи свого підтвердження не знайшли.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах (від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18, від 23 січня 2020 року у справі №456/1913/17, від 11 лютого 2021 року у справі №730/893/19) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_8 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсував йому перенесені страждання чи полегшив душевний біль.

Наведене, зокрема, підтверджується тим, що ОСОБА_8 навіть не намагався вибачитись перед потерпілим, що стверджується заявою ОСОБА_12 .

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_8 надавав медичну або іншу допомогу потерпілому ОСОБА_11 після вчинення злочину. Навпаки, як зазначає потерпілий ОСОБА_12 , ОСОБА_8 втік з місця злочину, поліція знайшла його лише наступного дня.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така пом`якшуюча покарання обставина як щире каяття не знайшла свого підтвердження.

Крім цього, жодними матеріалами справи не підтверджується готовність ОСОБА_8 відшкодувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду, доказів сплати потерпілому будь-яких коштів чи хоча б пропозиції такої сплати суду не представлено.

На переконання колегії суддів, також відсутня така обставина, що пом`якшує покарання як активне сприяння розкриттю злочину, адже ця обставина полягала виключно у визнанні вини обвинуваченим.

Під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників про наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , - активне сприяння розкриттю злочину, є безпідставними.

За наведених обставин, у суду відсутні підстави для застосування щодо обвинуваченого покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої ч. 1 ст. 119 КК України, адже перша обов`язкова умова застосування цього правового інституту - наявність двох і більше обставин, що пом`якшують покарання, - щодо нього є недотриманою.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути здійснене лише у разі дотримання визначених законом вимог.

Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В той самий час, в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.

Надаючи оцінку тій обставині, чи може ОСОБА_8 виправитись без відбування покарання, колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачений, хоч і раніше несудимий, однак за місцем проживання характеризується вкрай негативно, серед мешканців села зарекомендував себе як конфліктна особистість, на зауваження реагує неадекватно, у його характері та поведінці проявляється певна неврівноваженість. Крім цього, до матеріалів справи долучено ряд скріншотів дописів з мережі «Facebook», у який про ОСОБА_8 відгукуються вкрай негативно. Також потерпілим долучено клопотання, яке підписали 226 односельців ОСОБА_8 , у якому, зокрема, вказано, що ОСОБА_8 вже декілька років «тероризує» мешканців села, люди його бояться та наполягають на його ізоляції від суспільства. З огляду на викладене, зважаючи, що ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння вчинив, хоч і з необережності, але злочин, що має непоправні наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 , його подальша поведінка свідчить, що обвинувачений повною мірою не усвідомив наслідків своїх дій та у таких не розкаявся, жодних заходів для примирення з потерпілим ОСОБА_12 не вжив, через що останній наполягає на реальному відбутті покарання, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що ОСОБА_8 зможе виправитись, будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням. За цих обставин, відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

До того ж, на переконання колегії суддів, належну оцінку отримали й відомості про особу ОСОБА_8 , зокрема про наявність у нього на утриманні сестри - інваліда І групи з дитинства та матері, яка часто хворіє, які, серед інших даних, що характеризують особу останнього, були враховані при призначенні обвинуваченому розміру покарання, наближеного до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 119 КК України.

При цьому покликання апелянтів на те, що саме потерпілий ОСОБА_11 затіяв сварку, яка переросла в бійку, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не були встановлені в ході судового розгляду цього кримінального провадження. Водночас, надаючи показання, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що між ним та потерпілим виникла сварка, однак хто був ініціатором такої він не зазначав. Відтак, колегія суддів цю версію сторони захисту розцінює як таку, що спрямована на пом`якшення відповідальності ОСОБА_8 . Факт перебування потерпілого у стані сп`яніння жодним чином не впливає ні на обсяг пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, ні на кваліфікацію його дій.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом і розміром відповідає його меті, визначеній ст. 50 КК України. При цьому факт зникнення безвісти брата обвинуваченого, як і наявність у нього сестри - інваліда І групи з дитинства, не є достатніми підставами для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Інших доводів апеляційні скарги та доповнення до апеляційної скарги не містять.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.

За таких обставин, апеляційні скарги захисників з доповненнями до апеляційної скарги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (з доповненнями до апеляційної скарги) в його інтересах - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4