Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8144/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/872/24
Категорія .1 ст.115, ч.1 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №295/8144/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 02.09.2024 відносно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.1 ст.309 КК України, та призначено покарання:

-за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років;

-за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2024, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 1 місяця.

Початок строку відбуття покарання обраховано з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_9 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 07.02.2024 року по день набрання вироком законної сили, відповідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі

Стягнуто з ОСОБА_9 процесуальні витрати на рахунок держави в сумі 120778 грн. 15 коп.

Скасовано арешти, накладені ухвалами: - слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.02.2024, слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 09.02.2024 та від 12.02.2024 на речові докази у справі.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 09.01.2024 з 17 год. разом з ОСОБА_10 знаходилися за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , де в приміщенні кухні розпивали алкогольні напої. В ході вживання спиртного, між потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, який згодом переріс у бійку.

В ході бійки ОСОБА_9 повалив потерпілого на підлогу в приміщенні кухні та почав наносити йому тілесні ушкодження руками і ногами у різні частини тіла, знімаючи даний процес на відеокамеру власного мобільного телефону марки «Realme» з метою приниження ОСОБА_10 та демонстрації власного авторитету. Проте, після завершення побиття конфлікт припинився та вони продовжили спільне вживання алкоголю.

Однак цього ж дня, близько 18 години 30 хвилин, на фоні розпивання алкогольних напоїв в ході обговорення конфлікту, який відбувся раніше у ОСОБА_9 виник злочинний умисел направлений на вчинення протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні кухні вищевказаної квартири, знову наніс ОСОБА_10 численні удари руками та ногами по різних частинах тіла.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , взявши зі столу кухонний ніж, наніс потерпілому два удари вказаним предметом в область шиї, що спричинило смерть особи.

З метою приховання слідів вчинення злочину, ОСОБА_9 переніс тіло ОСОБА_10 до приміщення ванної кімнати, де за допомогою сокири, пилки та ножа розчленував тіло ОСОБА_10 .

Продовжуючи свої дії, спрямовані на приховання події злочину та слідів його вчинення, ОСОБА_9 помив знаряддя вчинення вбивства, змив сліди крові потерпілого, які залишались у квартирі, та враховуючи габаритність частин тіла та їх вагу, з метою уникнення розкриття його задуму, останній поклав частини трупа ОСОБА_10 , його одяг, знаряддя вчинення злочину та свій одяг, в якому був під час вбивства, до різних пакетів і сумок, які в подальшому неодноразово, а саме не менше трьох разів, переніс до різних місць мікрорайону «Крошня» м. Житомира.

Крім того, ОСОБА_9 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправність та караність своїх дій, в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР із змінами та доповненнями, не пізніше 2022 року, перебуваючи на території ринку «Житній», що за адресою: Житомирська обл., м. Житомир незаконно придбав за невстановлених слідством обставин особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс для власних потреб без мети збуту та переніс його до свого місця проживання.

В подальшому, 06.02.2024 під час проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яка являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 6,029 г.

Кримінальна відповідальність за вчинене передбачена ч.1 ст.115 та ч.1 ст. 309 КК України, а саме за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та за незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації дій свого підзахисного, просить змінити вирок суду, призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.115 КК України. При цьому, зазначає, що судом не в повній мірі враховано особу ОСОБА_9 , який є молодого віку, брав участь у захисті вітчизни від російської агресії, отримав поранення, контузію, проходив лікування у психіатричній лікарні з приводу наслідків поранення. Звертає увагу, що тема війни була для обвинуваченого тригером, а поведінка потерпілого також була не належною, потерпілий спровокував таку поведінку, перебував у нетверезому стані. Крім того, ОСОБА_9 вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю, є військовослужбовцем. За таких обставин, вважає, що ОСОБА_9 можливо призначити мінімальне покарання, визначене санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, позицію потерпілого ОСОБА_7 , який заперечив щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.115, ч.1 ст.309 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

В свою чергу, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й з тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), обставинами, що обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжким та не тяжким, фактичні обставини їх вчинення, наслідки (тяжкі смерть потерпілого) та суспільну небезпечність правопорушення, особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, ставлення до вчиненого, як і, беззаперечно, значний суспільний резонанс та суспільну небезпечність вчиненого.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце реєстрації та проживання, за яким негативно характеризується, як особа яка схильна до вживання спиртних напоїв, порушень публічного порядку та вчинення правопорушень, не одружений, на утриманні дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак знаходився на стаціонарному психіатричному лікуванні з 05.09.2022 по 23.09.2022 з діагнозом: астено-тривожний стан, з 04.06.2022 призваний на військову службу за мобілізацією, виконував бойові завдання та отримав травму, раніше судимий, з урахуванням позиції потерпілого, який просив призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання, так як внаслідок вчиненого злочину настали непоправні наслідки у вигляді смерті людини. Така позиція підтримана потерпілою стороною і в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі (ближче до мінімальної межі санкції), за ч.1 ст.309 КК України 1 року обмеження волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначенню остаточного покарання у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено 10 років 1 місяць позбавлення волі.

В даному випадку, є не обґрунтованими апеляційні посилання захисника на те, що ОСОБА_9 брав участь у захисті вітчизни від російської агресії, отримав поранення, контузії, проходив лікування у психіатричній лікарні з приводу наслідків поранення, як і превентивну поведінку потерпілого, який також перебував у нетверезому стані, оскільки всі наведені факти належно були враховані судом першої інстанції при визначенні покарання за ч.1 ст.115 КК України.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчиненого умисного злочину (ч.1 ст.115 КК України), поведінку обвинуваченого, що передувала події злочину, його фактичні обставини, вчинення обвинуваченим правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, суспільно-небезпечний характер злочинних дій, поведінку обвинуваченого після їх вчинення, наслідки (смерть людини), визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, апеляційний суд, що призначене покарання ОСОБА_9 є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при призначенні міри покарання враховані всі обставини викладені в апеляційній скарзі захисника, будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги не надано.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі захисника не встановлено.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 02.09.2024 відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту отримання копії рішення.

Судді :