Номер провадження: 11-сс/813/1537/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000640 від 22.08.2024 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні №0000640 від 22.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучене 22.08.2024 року, в ході проведення обшуку ОСОБА_5 , яка знаходилася біля будинку АДРЕСА_1 , а саме на жіночу сумочку чорного кольору з надписом «MIU-MIU» з металевим ланцюжком, всередині якої знаходяться залишки речовини білого кольору.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник володільця майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт вищевказаного майна.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, адвокат вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, арешт на сумочку накладено безпідставно, оскільки клопотання слідчим подано з порушення встановленого ч.5 ст.171 КПК України строку, слідчим суддею не враховано процесуальні порушення, які було допущено працівниками поліції при проведенні особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме проведено без захисника та без понятих.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення не подавали.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, 422 КПК України (далі - КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою, яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

Статтею 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таких обставин, власник чи володілець майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, вбачається, що майно, на яке оскарженою ухвалою накладено арешт, було вилучене органом досудового розслідування під час обшуку у ОСОБА_5 .

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених у ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, представник володільця майна адвокат ОСОБА_6 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам закону, з огляду на таке.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого/прокурора та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Статтею 171 КПК передбачені вимоги до клопотання про арешт майна та строки його подання.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.173 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК, не перевірив дотримання строків звернення із клопотанням про арешт майна, прийняв його до розгляду та ухвалив передчасне рішення, яке не можна вважати законним та обґрунтованим.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим відділенням відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні в кримінальному провадженні №0000640 від 22.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

З обставин викладених у клопотанні вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 22.04.2024 до ЧЧ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення «102» про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збула наркотичні засоби, а саме кокаїн (ЄО №11916 від 22.08.2024).

У подальшому, в ході відпрацювання оперативної інформації встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетна ОСОБА_5

22.08.2024 року, в період часу з 15:50 год. по 16:20 год., було проведено особистий обшук ОСОБА_5 , яка знаходилася біля будинку АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено жіночу сумочку чорного кольору з надписом «MIU-MIU» з металевим ланцюжком, всередині якої знаходяться залишки речовини білого кольору.

Постановою слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 22.08.2024 року вилучена в ході обшуку сумочка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2024 року задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведений 22.08.2024 року в кримінальному провадженні №0000640 від 22.08.2024 року в умовах невідкладності обшук ОСОБА_5 , яка знаходилася біля будинку АДРЕСА_1 (а.с.26-27).

27.08.2024 року слідчий СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на майно у вказаному кримінальному провадженні, яке було вилучене 22.08.2024 року в період час з 15:50 год. по 16:20 год., в ході проведення обшуку ОСОБА_5 , яка знаходилася біля будинку АДРЕСА_1 , а саме на жіночу сумочку чорного кольору з надписом «MIU-MIU» з металевим ланцюжком, всередині якої знаходяться залишки речовини білого кольору.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно необхідно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також з метою подальшого проведення експертного дослідження та виключення можливості його пошкодження, втрати чи знищення.

Однак, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на речі подане без дотримання вимог ст.171 КПК.

Так, колегія суддів звертає увагу, що обшук ОСОБА_5 , яка знаходилася біля будинку АДРЕСА_1 , було проведено 22.08.2024 року, в період з 15:50 год. по 16:20 год.(а.с.12-15).

Відповідно до вимог ч.5 ст.171 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 КПК, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З матеріалів судової справи вбачається, що клопотання слідчого про накладення арешту від 22.08.2024 року подано до суду 27.08.2024 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто з пропуском строку встановленого ч.5 ст.171 КПК (а.с.1-17).

Разом з тим, не зважаючи на пропуск строку подання клопотання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий не порушував питання про поновлення строку на звернення із таким клопотанням.

До клопотання слідчим долучено копії таких документів: витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000640 від 22.08.2024 року; повідомлення про початок досудового розслідування від 22.08.2024 року; постанову про призначення групи прокурорів від 22.08.2024 року; рапорт від 22.08.2024 року; рапорти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (без зазначення дат їх складення); протокол обшуку від 22.08.2024 року; постанову про визнання речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, слід констатувати, що клопотання про поновлення строку на звернення із клопотанням про накладення арешту слідчим не долучалась.

Відповідно до ст.113 КПК процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Проте, із клопотання слідчого та долучених до нього матеріалів, не вбачається хронології подій, які мали місце після 22.08.2024 року, та не підтверджується факт своєчасного подання клопотання про арешт майна.

Клопотання слідчого, всупереч вимогам ч.2 ст.171 КПК, не містить відповідного зазначення наявності мети згідно ст.170 КПК та належного обґрунтування необхідності накладення арешту на вказані речі.

В клопотанні слідчий вказує, що враховуючи, що на сумці збереглися сліди кримінального правопорушення, з метою подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження втрати та зникнення речових доказів в подальшому необхідно накласти арешт на вказане в клопотанні майно. Однак, слідчий не долучає до клопотання доказів про призначення у кримінальному провадженні будь-яких експертних досліджень.

Частиною 2 статті 171 КПК чітко визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Також колегія суддів звертає увагу, що в клопотанні вказано, що 22.04.2024 року до чергової частини надійшло повідомлення «102» про вчинення злочину (ЄО №11916).

Однак відповідно до рапорту від 22.08.2024 року та витягу з ЄРДР вбачається, що повідомлення зі служби «102» надійшло 22.08.2024 року (ЄО №11916 від 22.08.2024 року), а не 22.04.2024 року, як вказано в клопотанні.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя без клопотання про поновлення строку на подання клопотання, безпідставно прийняв до провадження клопотання слідчого про арешт майна та розглянув його, хоча фактично мав повернути його прокурору для усунення недоліків.

Частиною 3 статті 172 КПК визначено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Колегія суддів звертає увагу, що накладення арешту на речі без дотримання вимог кримінального процесуального законодавства, в подальшому може потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням.

Безперечно, будь-яке кримінальне правопорушення, особливо в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тим паче в умовах воєнного стану, є особливо актуальним для встановлення та розслідування вказаних кримінальних правопорушень, виявлення та покарання всіх винуватих осіб, однак кожне кримінальне провадження має здійснюватися із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням пропущення строку звернення із клопотанням, відсутності клопотання про поновлення такого строку, відсутності обґрунтування підстав та мети накладення арешту, а також не долученням постанови про призначення експертного дослідження, на яке посилається в клопотанні слідчий.

Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин, враховуючи недотримання слідчим вимог ст.171 КПК при зверненні з клопотанням, слідчий суддя повинен був керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК та мав повернути прокурору клопотання для усунення недоліків.

Відповідно до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК судове рішення підлягає скасуванню, якщо суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги пропуск слідчим строку на подання клопотання про накладення арешту на майно, та не порушення клопотання про його поновлення, невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК, яка не була усунута слідчим суддею в порядку ч.3 ст.172 КПК, та приймаючи до уваги те, що кримінальне провадження на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, строк якого ще не закінчився, прокурор після усунення недоліків клопотання вправі повторно звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

За наведених обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 року в кримінальному провадженні №0000640 від 22.08.2024 року, якою накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучене 22.08.2024 року, в ході проведення обшуку ОСОБА_5 , яка знаходилася біля будинку АДРЕСА_1 , а саме на жіночу сумочку чорного кольору з надписом «MIU-MIU» з металевим ланцюжком, всередині якої знаходяться залишки речовини білого кольору, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 , укримінальному провадженні №0000640 від 22.08.2024 року про накладення арешту на майно, яке було вилучене 22.08.2024 року в період часу з 15:50 год. по 16:20 год., в ході проведення обшуку ОСОБА_5 , яка знаходилася біля будинку АДРЕСА_1 , а саме на жіночу сумочку чорного кольору з надписом «MIU-MIU» з металевим ланцюжком, всередині якої знаходяться залишки речовини білого кольору, повернути прокурору для усунення недоліків викладених в мотивувальній частині ухвали, на протязі 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Копію ухвали надіслати на адресу прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4