Номер провадження 1-кп/333/560/24
ВИРОК

іменем України

09 липня 2024 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м.Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, українця, громадянина України, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У другій декаді липня 2022 року, однак не пізніше 17 липня 2022 року ОСОБА_6 , будучи громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій збройними формуваннями держави-агресора території, в м.Мелітополь Запорізької області, маючи відповідну освіту, фахові знання, управлінські навички та досвід роботи у правоохоронному органі понад 6 років, діючи умисно, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора - російської федерації, та, будучи призначеним невстановленими особами із числа керівництва т.зв. державної служби безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службьі безопасности Запорожской области»), зайняв посаду оперуповноваженого 3-го відділення відділу економічної безпеки (мовою оригіналу «оперуполномоченого 3-го отделения отдела єкономической безопасности») у незаконному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службе безопасности Запорожской области»), створеному на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області та для приховування своєї злочинної діяльності обрав позивний «Турист».

При цьому, відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23 грудня 1993 року, а саме ч. 2, правоохоронними органами є органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до цього Закону захисту підлягають у тому числі працівники правоохоронних органів, які беруть безпосередню участь у оперативно-розшуковій та розвідувальній діяльності, охороні громадського порядку і громадської безпеки.

Також, відповідно ст.2 Закону України «Про Службу безпеки України» №2229-ХІІ від 28.04.2023, передбачено, що завданнями органу безпеки є захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково - технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

Відповідно до положень ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність»:

Стаття 1. Завдання оперативно-розшукової діяльності

Завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Стаття 2. Поняття оперативно-розшукової діяльності: Оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Стаття 5. Підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність: Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції; Державного бюро розслідувань - оперативними, оперативно-технічними, внутрішнього контролю, забезпечення особистої безпеки; Служби безпеки України - оперативними підрозділами Центрального управління, регіональних органів та органів військової контррозвідки; Служби зовнішньої розвідки України - агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки; Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), підрозділами забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки, оперативного документування, оперативно-розшуковими та оперативно-технічними; управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона; органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України; розвідувального органу Міністерства оборони України - оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки; Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно-технічними, внутрішнього контролю; Бюро економічної безпеки України - підрозділами детективів, оперативно - технічними підрозділами.

Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Також, відповідно до п. 6 ч. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року передбачено, що окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

При цьому, ОСОБА_6 , вступаючи до незаконного правоохоронного органу - так званої «государственной службы безопасности Запорожской области», був достовірно обізнаним, що останній не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

Починаючи з другої декади липня 2022 року, однак не пізніше 17 липня 2022 року ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, добровільно зайнявши посаду оперуповноваженого 3-го відділення відділу економічної безпеки (мовою оригіналу «оперуполномоченого 3-го отделения отдела экономической безопасности») у незаконному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службе безопасности Запорожской области»), приступив до виконання покладених на нього, як співробітника незаконного правоохоронного органу, функцій, в тому числі, проведення оперативно-розшукової діяльності, здійснення т.зв. видворення місцевих мешканців з тимчасово окупованої території Запорізької області.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.7 ст.111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_5 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 , а також інформацію про складання певних процесуальних документів у даному кримінальному провадженню надсилались та публікувались відповідно до вимог ст.323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_6 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від реалізації свого права предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймала участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду та висловила свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженні.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. м. Мелітополя, Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку Російської Федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що він є Нововасилівським селищним головою Мелітопольського району Запорізької області. Після повномасштабного вторгнення перебував в с. Воскресенка Мелітопольського району Запорізької області, однак 18 вересня 2022 року виїхав з окупованої території.

16 вересня 2022 року в денний час доби до приміщення селищної ради приїхало два чоловіка в цивільному одязі на легковому автомобілі з розпізнавальним знаком «Z» і, один з яких приставився на позивний « ОСОБА_8 », як пізніше з`ясувалось ОСОБА_6 . Під час спілкування, ОСОБА_6 представився як працівник служби безпеки Запорізької області та за мою проукраїнську позицію на камеру зачитав протокол - попередження про депортацію та вручив копію протоколу. Вважає що ОСОБА_6 добровільно погодився і обіймає посаду співробітника незаконно створеного правоохоронного органу;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що до повномасштабного вторгнення був керівником рибного підприємства, розташованого в АДРЕСА_2 , однак серпні 2023 року виїхав з окупованої території.

З ОСОБА_6 особисто знайомий, оскільки він був діючим працівником поліції Приазовського РВ УМВС України та неодноразово приїжджав на підприємство складі оперативно-слідчої групи, тощо.

Після повномасштабного вторгнення, а саме в квітня-травні 2022 року ОСОБА_6 декілька разів приїздив територію підприємства на поліцейському автомобілі, в якому находилось чоловіки в форменому одязі (поліцейська форма) без розпізнавальних знаків (шевронів, жетонів, тощо), з метою перевірки дозвільних документів на вилов риби, серед яких ОСОБА_6 , з яким особисто спілкувався.

Крім того, 03 квітня 2023 року працівниками незаконно створених правоохоронних органів окупованої влади у нього вдома було проведено обшук, під час якого він бачив серед осіб, які організовували та проводили обшук ОСОБА_6 , який був одягнений як і інші особи в формений одяг з розпізнавальними знаками рф. Він впевнений, що ОСОБА_6 добровільно погодився та обіймає посаду співробітника незаконного правоохоронного органу;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він є пенсіонером поліції з 2021 року та проходив службу в Приазовському ВП УМВС України. На даний час він є старостою Ботієвського старостинського округу Мелітопольського району Запорізької області. Після повномасштабного вторгнення перебував в АДРЕСА_3 , але в середині 2023 року виїхав з окупованої території.

Наприкінці липня 2022 року він на прохання ОСОБА_11 (колишнього працівника поліції, а нині працівника незаконно створеного правоохоронного органу - «служби безопасности Запорожской области»), зустрівся в будівлі ФСБ (колишня будівля УСБУ) в м. Мелітополь де останній запропонував співпрацю з окупованою владою, на що він відмовся. Під час спілкування з ОСОБА_12 , в приміщенні будівлі він побачив колишнього працівника Мелітопольського РВ УМВС України ОСОБА_6 , з яким неодноразово зустрічався під час служби в поліції.

Він впевнений, що ОСОБА_6 добровільно погодився та обіймає посаду співробітника незаконного правоохоронного органу;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що до 24 лютого 2022 року він працював на посаді чергового чергової частини Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, однак 27 серпня 2023 року виїхав з окупованої території.

01.08.2022 року в його будинок прийшли близько 7-8 озброєних чоловік в форменому одязі (балаклавах, розпізнавальними знаками рф, особи кавказької національності), провели обшук на предмет незареєстрований та табельної зброї, після чого в кайданках доставили на територію Мелітопольського авіа містечка, де тримали до 08.09.2022 в підвальному приміщенні з іншими 14 чоловіками. Під час перебування в підвальному приміщенні він неодноразово допитувався співробітниками ФСБ рф та піддавався тортурам (фізичне та психологічне насильство, тощо). 02.08.2022 року під час одного з допитів в кімнаті було п`ять озброєних чоловіків в форменому одязі (комуфляжна форма) з розпізнавальними знаками рф, які представились співробітниками «государственной служби безопасности в Запрожской области», один з яких був особою кавказької національності та в подальшому його допитував, а інші чоловіки були колишні працівники Мелітппольского РВ УМВС України, а саме оперуповноважені ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Хоча вони були в балаклавах, але він їх впізнав, оскільки багато часу з ними зустрічався під час проходження служби в національній поліції України. Під час допиту ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 перебували в приміщені та підтвердили, що він є діючим працівником Мелітопольського ВП ГУНП

З ОСОБА_6 особисто знайомий, оскільки разом працювали в Мелітопольському ВП ГУНП в Запорізькій області та впевнений, що останній добровільно погодився та обіймає посаду співробітника незаконного правоохоронного органу;

- даними протоколу огляду від 06 лютого 2023 року, під час якого оглянуто інформацію, розміщену у мережі Інтернет офіційного сайту «Единый государственный реестр юридических лиц рф», де здійснено перехід на сайт « Государственная служба безопасности Запорожской области »;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з додатками від 10 березня 2023 року, 25 липня 2023 року, 24 травня 2023 року, 11 жовтня 2023 року, з яких вбачається, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_6 , який обіймає посаду оперуповноваженого 3-го відділення відділу економічної безпеки (мовою оригіналу «оперуполномоченного 3-го отделения экономической безопасности» у незаконно створеному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області;

- даними протоколу про результати НРСД від 10 квітня 2023 року, а саме, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж оператора мобільного зв`язку за номером НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_18 , з якої отримано відомості «Отчет ГСБ Запорожской области» про зайняття громадянином України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 посади оперуповноваженого 3-го відділення відділу економічної безпеки (мовою оригіналу «оперуполномоченного 3-го отделения экономической безопасности» у незаконно створеному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області;

- даними протоколу про результати НРСД від 10 листопада 2023 року, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж оператора мобільного зв`язку за номером НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_19 , відповідно до яких ОСОБА_6 перебуваючи на посаді посади оперуповноваженого 3-го відділення відділу економічної безпеки (мовою оригіналу «оперуполномоченного 3-го отделения экономической безопасности» у незаконно створеному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області, має позивний «Турист», активно виконує функції співробітника вище зазначеного незаконно створеного правоохоронного органу.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, вказані досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Вищевказані показання свідків та дані оглянутих ДВД - дисків, дані з протоколу НСРД узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_6 відомості, а також досліджені такі документи:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001847 від 16.11.2023 року;

- постанова про призначення групи прокурорів, які мають повноваження у кримінальному провадженні №0001847, старшим групи прокурорів визначено прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 ;

- постанова про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001847, старшим групи слідчих визначено слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_20 ;

- доручення начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про проведення досудового розслідування слідчому УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_20 ;

- постанови прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 про виділення матеріалів досудового провадження;

- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст.214 КПК України;

- постанови про доручення проведення слідчих (розшукових) дій;

- повідомлення про виклик та про підозру ОСОБА_6 , про завершення досудового розслідування у газетах «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора України;

- рапорт слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_20 про направлення повідомлення на номер мобільного телефону, яким користується ОСОБА_6 та скріншот відповіді на отримане повідомлення;

- постанова слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_20 про оголошення ОСОБА_6 у державний, міждержавний та міжнародний розшук;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_20 про здійснення спеціального досудового розслідування по даному кримінальному провадженню;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001847, відомості про яке внесені до ЄРДР 16.11.2023 року відносно ОСОБА_6 ;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_20 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_21 ;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_20 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 ;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження;

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Суд критично ставиться до твердження захисника ОСОБА_5 , що фактично під час судового розгляду не ідентифіковано та не встановлено, що саме ОСОБА_6 займав посаду, зазначену в обвинувальному акті.

Так, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 ОСОБА_9 , зазначили, що вони особисто знайомі з ОСОБА_21 , як колишнім працівником національної поліції України, який добровільно обійняв посаду у незаконному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області.

Фактичним даними, що містяться протоколах про результати НРСД, огляду та впізнання свідків, які з урахуванням відсутності доказів, що підривають довіру до них, узгоджуються із встановленими судом обставинами вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого: раніше не судимого, має постійне місце мешкання, відсутні відомості щодо утримання будь-яких осіб, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Враховуючи особистість ОСОБА_6 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства - в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, в органах влади, місцевого самоврядування та підприємствах, установах, організаціях створених органами влади та місцевого самоврядування, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

Крім того, ОСОБА_6 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які органах державної влади України.

Також, суд при прийняття рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Крім того, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.

Згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Враховуючи, що на стадії досудового розслідуванні та під час судового розгляду встановлено майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_6 , суд призначає останньому покарання у виді конфіскації всього його майна.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_6 судом не приймалося.

Процесуальні витрати, речові докази та цивільний позов у даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.297-1,323,369-371,374,376,395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та призначити йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, в органах влади, місцевого самоврядування та підприємствах, установах, організаціях створених органами влади та місцевого самоврядування строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1