Дата документу 14.10.2024 Справа № 333/8517/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/8517/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/673/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, солдата резерву 59 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 листопада 2024 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 242240 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 за погодженням з начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за наступних обставин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №70 від 8 березня 2024 року, матрос ОСОБА_7 вважається таким, що посаду електрика-дизеліста інженерно-позиційного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_2 здав і вибув до нового місця служби (інформація обмежена для запобіганню несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) на посаду солдата резерву 59 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_10 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_10 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

У зв`язку з вибуттям з військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_7 був зобов`язаний 10 березня 2024 року прибути до нового місця несення служби, а саме до військової частини НОМЕР_1 , яка на той час знаходилась (інформація обмежена для запобіганню несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану).

Однак, будучи обізнаним про цей обов`язок, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання та діючи з метою ухилення від військової служби, не з`явився до вказаного місця служби у визначену дату.

Таким чином, 10 березня 2024 року, ОСОБА_7 в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи з метою ухилення від військової служби, не з`явився на службу у зв`язку з переведенням з військової частини НОМЕР_2 до нового місця служби, а саме до військової частини НОМЕР_1 , що на той час знаходилась (інформація обмежена для запобіганню несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцеперебування до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у дезертирстві, тобто нез`явленні на службу у разі переведення, з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

5 серпня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005643 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (а.с. 7).

26 вересня 2024 року о 12 год. 47 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26 вересня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та вказав на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, визначити помірний розмір застави.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що підозрюваний не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочину визнає частково, не згодний з кваліфікацією його діяння, так як не мав мети ухилятись від військової служби, має намір продовжувати проходження військової служби в умовах воєнного стану та готовий захищати свою Батьківщину.

Вказує на обґрунтованість підозри, однак судом не враховано, що підозрюваний не був готовий до виконання бойового завдання в умовах воєнного стану, не мав достатньої військової підготовки, перебував вдома на лікуванні, переніс оперативне втручання, а тому не мав можливість завчасно з`явитись на військову службу до місця призначення.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та зазначили про намір підозрюваного продовжити військову службу.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що клопотань та заяв про згоду на продовження військової служби не надходило.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують та в апеляційній скарзі фактично не оспорюються.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в частині наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже, ризик полягає не в настанні певних негативних для кримінального провадження обставин, а в можливості підозрюваного чи обвинуваченого вчинити спроби на досягнення такого результату. Тому суд має оцінювати існування такої можливості саме на теоретичному рівні відповідно до наявних в провадженні відомостей, передбачених в статті 178 КПК України.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, у зв`язку із чим, ураховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик незаконного впливу на свідків обумовлюється тим, що свідки у даному кримінальному провадженні разом з ОСОБА_7 проходили військову службу в одній військовій частині, а отже є знайомі між собою, що фактично створить для підозрюваного умови для здійснення ним впливу на свідків, які вказують на нього, як на особу, яка вчинила злочин, у тому числі шляхом залякування або вмовлянь, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує ігнорування підозрюваним встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби та те, що підозрюваному ОСОБА_7 інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер, що вказує на високу суспільну небезпечність підозрюваного та може свідчити про вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Більш того, із доданих до клопотання доказів, які характеризують ОСОБА_7 як особу, убачається схильність останнього до неналежної процесуальної поведінки, оскільки підозрюваний неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, як військовослужбовець (а.с. 55-59), схильний до порушень дисципліни (а.с. 21), що у сукупності з іншими обставинами свідчить про можливе вчинення ним інших аналогічних злочинів.

Отже, на переконання апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовані та підтверджені.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має намір продовжити проходити військову службу та не мав мети ухилятися, не заслуговують на увагу з боку апеляційного суду, з огляду на фактичні обставини інкримінованого йому злочину, зокрема, умисне не виконання підозрюваним, як військовослужбовцем, з 10 березня 2024 року та до його затримання - 26 вересня 2024 року, покладених на нього службових обов`язків.

З урахуванням вказаного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, врахувавши обґрунтованість пред`явленої останньому підозри та наявність вказаних ризиків.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.

Так, згідно з вимогами ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання.

Статтею 219 КПК України передбачено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

З матеріалів провадження убачається, що підозрюваний ОСОБА_7 був затриманий 26 вересня 2024 року об 12 год. 47 хв. Цього ж дня останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Будь - які дані, які б вказували на продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в матеріалах за клопотанням про застосування запобіжного заходу відсутні та учасниками судового розгляду не надані.

Виходячи з того, що підозрюваний ОСОБА_7 був затриманий 26 вересня 2024 року та строк досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_7 спливає 24 листопада 2024 року, у зв`язку з чим, встановлюючи до 25 листопада 2024 року строк дії запобіжного заходу, слідчий суддя вийшов за межі терміну досудового розслідування та порушив вимоги, передбачені ст. 197 КПК України щодо обчислення строку дії ухвали про тримання вартою.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні в частині строку, на який застосовано запобіжний захід.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 листопада 2024 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 242240 грн., змінити в частині строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу та вважати, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 листопада 2024 року включно.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4