У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000421, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Великі Лучки Мукачівського району Закарпатської області, раніше не судимого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000421, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 вересня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а зібрані у ході досудового розслідування фактичні дані, свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити та обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Просив звернути увагу, що підозрюваний визнає вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, має на утриманні бабусю, не планує переховуватись від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, є раніше не судимою особою.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000421, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

З клопотання також вбачається, що ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 24.10.2024, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи вимоги законодавства України, про те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, а відтак він усвідомлював, що ним порушується положення Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, вимог п. «а» «Спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» №2471-ХІІ від 17 червня 1992 року, п. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 15 жовтня 1992 року, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, у невстановлений органом досудового розслідування спосіб незаконно придбав бойові припаси - корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням «НОМЕР_4», запал для ручних гранат УЗРГМ, з маркуванням «НОМЕР_1», що у конструктивному поєднанні являють собою ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії боєприпасів, ручну осколкову гранату DM 51 з маркуванням «НОМЕР_2», осколкову оболонку гранати DM 51 з маркуванням «НОМЕР_3», що у поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, які згідно з висновком експерта, виготовлені промисловим способом та придатні для здійснення вибуху.

22 жовтня 2024 року, приблизно о 16 годині 35 хвилин ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут бойових припасів за грошову винагороду, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , зустрівся з ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів, з яким проговорив умови збуту йому бойових припасів та, отримавши від останнього наперед грошову винагороду у сумі 300 доларів США, повідомив при цьому, що бойові припаси ОСОБА_8 отримає пізніше.

У подальшому, 24.10.2024, близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_4 , зателефонував ОСОБА_8 та сказав останньому прибути до місця проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , для отримання бойових припасів. Того ж дня, близько 11 години 52 хвилини ОСОБА_4 вийшов з будинку за місцем свого проживання та сів у автомобіль ОСОБА_8 , після чого надав вказівку останньому їхати за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, приблизно о 11 годині 31 хвилин, прибувши за вказаною адресою ОСОБА_4 вийшов з транспортного засобу та надав вказівку ОСОБА_9 очікувати його на вказаному місці.

Того ж дня, а саме 24.10.2024, близько 11 години 54 хвилини, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут бойових припасів за грошову винагороду із невстановленого досудовим розслідуванням місця, перемістив (носив) у матерчастій сумці рожевого кольору бойові припаси - ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії боєприпасів, ручну осколкову гранату DM 51 з маркуванням «НОМЕР_2», осколкову оболонку гранати DM 51 з маркуванням «НОМЕР_3», що у поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, до салону автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_8 розташованого біля будинку АДРЕСА_2 .

Надалі, 24.10.2024 близько 11 години 55 хвилин, перебуваючи в салоні автомобіля ОСОБА_8 , що був розташований біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення, збув ОСОБА_8 бойові припаси - корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням «НОМЕР_4», запал для ручних гранат УЗРГМ, з маркуванням «НОМЕР_1», що у конструктивному поєднанні являють собою ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії боєприпасів, ручну осколкову гранату DM 51 з маркуванням «НОМЕР_2», осколкову оболонку гранати DM 51 з маркуванням «НОМЕР_3», що у поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, які згідно з висновком експерта виготовлені промисловим способом та придатні для здійснення вибуху.

29 листопада 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному придбанні, носінні, зберіганні та збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Сукупність фактичних даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження, дають підстави вважати пред`явлену ОСОБА_4 підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування»..

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Злочин, в якому підозрюється ОСОБА_4 є тяжким, за яким підозрюваному загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що може спонукати підозрюваного ухилятися від слідчого, прокурора, суду. При оцінці даного ризику, слідчим суддею взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку щодо доведеності існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризику вплив на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочинів у яких останній підозрюється, він може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Тим самим, наявності ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування,а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Свідки у кримінальному провадженні ще не допитані судом, а отже не виключено, що підозрюваний може незаконно впливати на них.

Враховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер підозри, слідчий суддя дійшов висновку, про існування ризику повторного вчинення аналогічного кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами.

Разом з цим, заявлений стороною обвинувачення ризик незаконного впливу на експерта, спеціаліста, а також ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - нічим не підтверджений.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до переконання, що слідчим під час розгляду клопотання доведено обгрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, згідно з ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний повністю визнав свою вину у інкримінованому йому кримінальних правопорушеннях, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність утриманців, відсутність судимості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 176 слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Сторона обвинувачення під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не довела, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Зокрема, слідчий суддя, враховуючи обставини, визначені ст. 178 КПК України, та встановлені під час розгляду клопотання, дійшов до висновку, що доведені стороною обвинувачення ризики можуть бути попереджені шляхом застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, враховуючи особу підозрюваного, визнання вини, суд вважає за необхідне застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, строком на два місяці, з покладанням на підозрюваного окремих обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181,183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці в межах строку досудового розслідування, а саме до 29 січня 2025 року включно, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за кожною вимогою;

2) не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду.

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Час та дата оголошення повного тексту ухвали 13 год. 55 хв. 04 листопада 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1