Житомирський апеляційний суд
Справа №287/342/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/597/24
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка, Хмельницької області, гр. України, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого

за ч. 1 ст.121 КК України - на 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі;

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з часу його затримання - з 08.01.2024 року.

Питання про речові докази вирішено згідно до ст. 100 КПК України і у апеляційному порядку не оскаржується.

встановила:

Як встановив суд, 07 січня 2024 року близько 22 години 30 хвилин між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які перебували у будинку по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 , відбувся конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , перебуваючи в кімнаті будинку, повалив на підлогу ОСОБА_9 , після чого за допомогою ножа, якого тримав у правій руці, порізав ліву та праву руку ОСОБА_9 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді різаної рани тильної поверхні лівої кисті, поперечної різаної рани внутрішньої поверхні нижньої третини правого передпліччя, з ушкодженням м`язів, сухожилки-згиначів та судинно-нервового пучка, зі значною кровотечею.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , після того як ОСОБА_9 піднявся з підлоги та намагався втекти, наніс йому удар вказаним ножем, якого тримав у правій руці, в область грудної клітки ззаду, в результаті чого заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді одиночної проникаючої колото-різаної рани грудної клітини по правій лопатковій лінії в ділянці 6 міжребер`я, правобічного середнього пневмотораксу, гострої дихальної недостатності 1 ступеню, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікував за ст.121 ч.1 КК України, оскільки він умисно спричинив тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового правопорушення, виконає покладені на нього обов`язки, визначені у ст. 76 КК України.

Вважає вирок суду першої інстанції суворим і незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Посилається на те, що обвинувачений щиро кається, визнав свою вину, відшкодував частину коштів на лікування потерпілому (сплатив 10000 грн), про що не зазначено у вироку суду, а також, те що обвинувачений є захисником Вітчизни, має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства.

На думку захисника, судом першої інстанції не враховано ряд пом`якшуючих обставин, які істотно впливають на призначене покарання.

Зазначає, що до матеріалів справи долучено недостовірну характеристику ОСОБА_6 , яка була покладена в основу обвинувального вироку. У матеріалах справи є характеристика від 08.01.2024 року видана Білокоровицькою сільською радою за підписом старости ОСОБА_11 , яка як вважає сторона захисту замовлена поліцейськими і на яку послався суд про те, що ОСОБА_6 ніде не працює, веде аморальний спосіб життя.

Зазначає, згідно з зазначеної характеристики, вбачається що особа, яка представляє інтереси виконавчої влади не володіє інформацією про те, що відбувається на його підлеглій території, а саме про те, шо ОСОБА_6 більше року перебуває на фронті, а тому він не може вести аморальний спосіб життя, а тим паче працювати, так як служить в ЗСУ.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинувачуваного, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, неодноразово судимий, за вчинення умисних злочинів проти власності, характеризується негативно, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, умовно - достроково, однак висновків для себе не зробив з попередніх судимостей та вчинив новий ще більш тяжчий умисний злочин проти життя та здоров`я особи.

Окрім того, судом враховано, досудову доповідь Звягельського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, відповідно до висновку органу пробації є висока ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та високий рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк не можливе та становить високу небезпеку для суспільства, ( а.п. 189-193), а також думку потерпілого щодо призначення покарання на розсуд суду( а.п. 205).

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 121 КК України очевидно несправедливим внаслідок його суворості, як зазначено в апеляційний скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає, не є такими обставинами і дані, які захисник ОСОБА_7 наводить у апеляційній скарзі, а зокрема те що обвинувачений є захисником Вітчизни, має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом дитинства, відшкодував завдану шкоду потерпілому.

Колегія суддів враховуючи тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення його суспільну небезпеку, наслідки злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на час вчинення злочину військовий обов`язок по захисту держави не виконував, як сам пояснив обвинувачений був виведений поза штат, а тому вважає, що наявність у обвинуваченого п`ятьох неповнолітніх дітей, те, що він є військовослужбовцем, відшкодував шкоду не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, в тій мірі, яка дає можливість звільнити його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, а також про можливість призначення менш суворого покарання.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції , а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: