ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000143 від 28.07.2024 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово проживає АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, розлученого, працюючого охоронцем ПП «РЕМ БУД Сервіс Кераміка», має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2024 року.

ЄУНСС №713/3328/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Провадження №11-кп/822/368/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ст. 390-1 КК України

Цим вироком, ОСОБА_6 , - визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 59-1 КК України покладено на засудженого до пробаційного нагляду ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних вимог.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , у своїй апеляційній скарзі вважає, що вирок районного суду по відношенню до ОСОБА_6 , є занадто м`яким, ухваленим без урахування усіх обставин справи і таким, що не відповідає особі засудженого.

Зазначає, що не зважаючи на багаторазове притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, застосування термінових заборонних приписів поліцією і обмежувального припису судом на 6 місяців, останній своєї поведінки не змінив, на шлях виправлення не став, а навпаки став ще гірше відноситися до своїх дітей.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою провину в суді не визнав.

А отже, все вище наведене свідчить про нерозуміння сутності відповідального батьківства ОСОБА_6 , небажання стати на шлях виправлення, а вчинення ним нових аналогічних адміністративних правопорушень дає підстави вважати, що призначене судом першої інстанції покарання, яке є мінімальним за цією статтею та без реального позбавлення волі, не може бути необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , і жодним чином не буде сприяти попередженню вчинення ним нових правопорушень та злочинів, щодо колишньої дружини і своїх дітей. Наведені обставини свідчать про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, що залишилось поза увагою районного суду.

Просив скасувати вирок суду І-ї інстанції у частині призначеного покарання і ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі.

Прокурор ОСОБА_11 , у своєму запереченні на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , вважав, що доводи апелянта є необґрунтованими. Просив у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої відмовити, а вирок районного суду, яким ОСОБА_6 визнано винуватим за ст. 390-1 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, - залишити без змін.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

27.02.2024 року Вижницьким районним судом Чернівецької області відносно кривдника ОСОБА_6 , винесено рішення про видачу обмежувального припису строком 6 (шість) місяців та заборонено останньому:

- перебувати в місці спільного проживання (перебування) адресою: АДРЕСА_1 із постраждалими особами - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- наближатися на відстань менше 50 метрів до їх місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців. Рішення набрало законної сили 27.02.2024 року. Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

12.03.2024 року вказане рішення суду було вручено особисто ОСОБА_6 працівником відділення поштового зв`язку.

27.07.2024 року близько 12.45 ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомлений із рішенням Вижницького районного суду у справі №713/492/24 від 27.02.2024 року, яким тимчасово обмежено його права строком на 6 (шість) місяців, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати за місцем проживання ОСОБА_8 , та ОСОБА_12 , і наближатися на відстань менше 50 метрів до її місця проживання (перебування), нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, умисно зайшов до території господарства, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , де був виявлений працівниками поліції, які прибули на виклик який здійснила ОСОБА_12 ..

Крім цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на невиконання обмежувального припису, порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, в порушення встановлених заборон, 14.08.2024 року близько 14.00, будучи належним чином ознайомлений із рішенням Вижницького районного суду у справі №713/492/24 від 27.02.2024 року, яким тимчасово обмежено його права строком на 6 (шість) місяців, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати за місцем проживання ОСОБА_8 , та ОСОБА_12 , та наближатися на відстань менше 50 метрів до її місця проживання (перебування), нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, умисно зайшов до приміщення будинку, що розташований на території господарства потерпілих за адресою АДРЕСА_1 і перебував у вищевказаній будівлі декілька хвилин, звідки взяв речі, та вийшов із території господарства.

Крім цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на невиконання обмежувального припису, порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, в порушення встановлених заборон, 16.08.2024 року близько 09.00 год., будучи належним чином ознайомлений із рішенням Вижницького районного суду у справі №713/492/24 від 27.02.2024 року, яким тимчасово обмежено його права строком на 6 (шість) місяців, усвідомлюючи,

що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати за місцем проживання ОСОБА_8 , та ОСОБА_12 , та наближатися на відстань менше 50 метрів до її місця проживання (перебування), нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, умисно зайшов до приміщення будинку, що розташований на території господарства потерпілої за адресою АДРЕСА_1 і перебував у вищевказаній будівлі десять хвилин, та вийшов із території господарства.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, а саме, умисному невиконанні обмежувального припису.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Прокурор у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої. Вважав, що міра покарання обрана обвинуваченому ОСОБА_6 з урахуванням всіх обставин справи і є обґрунтованою та належним чином вмотивованою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_7 просили урахувати обґрунтованість прийнятого рішення судом в частині призначеного покарання, залишити вирок районного суду без змін, а апеляційну скаргу адвоката потерпілої без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 , міркування та заперечення сторін кримінального провадження щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Апеляційним судом встановлено, що розгляд даного кримінального провадження відбувся у спрощеному порядку, з урахуванням вимог ст. 302 КПК України.

За таких підстав, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ст. 390-1 КК України в апеляційній скарзі не заперечується і не оспорюється, інших апеляційних скарг не надходило, а отже відповідно до ст. 404 КПК України у зазначеній частині оскаржуваний вирок в апеляційному порядку не переглядається.

Окрім цього, адвокат ОСОБА_9 надіслав до суду клопотання про розгляд його апеляційної скарги в інтересах потерпілої ОСОБА_8 без їх участі, які свої апеляційні вимоги підтримують у повному обсязі.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів, перевіривши в межах апеляційної скарги матеріали даного кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.

Так, відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, дані про особу винного та встановив обставини, що пом`якшують покарання.

При цьому, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку колегії суддів, доводи представника потерпілої ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ст. 390-1 КК України не заслуговують на увагу суду.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це

забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Як вбачається з оскарженого вироку, при призначенні ОСОБА_14 покарання, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано, а апеляційним судом перевірено ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ст. 390-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, обставини та характер вчинення кримінального діяння обвинуваченим, фактичне визнання вини в повному обсязі, що вказує на усвідомлення ним власної протиправної поведінки, відсутність негативної характеристики по місцю проживання, також те, що на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога він не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також відсутність будь-яких претензій матеріального чи морального характеру з боку потерпілої.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом враховано щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано, вчинення кримінального правопорушення, щодо колишнього подружжя, та щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував усі обставини даного кримінального провадження, належним чином умотивувавши своє рішення, вірно прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ст. 390-1 КК України, а тому доводи апеляційної скарги представника потерпілої не спростовують висновків суду першої інстанції і задоволенню не підлягають.

Що стосується посилань апелянта щодо кількості адміністративних правопорушень вчинених ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, так як за кожне правопорушення останній поніс покарання, окрім того ті правопорушення не перебувають у причинному зв`язку із даним кримінальним провадженням.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст. 390-1 КК України, відповідає наведеними вище вимогам закону та не може вважатися явно несправедливим через м`якість, як про те стверджує представник потерпілої у своїй апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407, 418, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ст. 390-1 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3