ЄУН справи: 336/9776/24
Номер провадження: 1-кп/336/1290/2024
ВИРОК

іменем України

24 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001349 від 06 вересня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Новосисоєвка, Приморського краю, Російської Федерації, українця, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді гранатометника 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 5 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, ВОС-103061А, ШПК - «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_6

встановив:

14 лютого 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 за № 137 солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду гранатометника 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 5 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, ВОС -103061 А, ШПК - «солдат», поставлено на всі види забезпечення та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Так, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені чинним законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши злочин проти власності за наступних обставин.

04 вересня 2024 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючі умисно, з корисливих мотивів з метою власного збагачення, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно, скоїв крадіжку майна, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , а саме ноутбуку марки «Леново Ideapad 100-15IBY», в корпусі чорного кольору. Після чого, разом з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, вартість якого згідно судової - товарознавчої експертизи складає 4366 грн. 67 коп.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , разом з викраденим ноутбуком попрямував до ринку по АДРЕСА_4 , де збув його ОСОБА_7 за 500 грн. 00 коп.

Тим самим, своїми умисними протиправними таємними діями ОСОБА_3 , спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4366 грн., 67 коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині при обставинах викладених в обвинувальному акті визнав повністю, пояснив, що є військовослужбовцем. 04 вересня 2024 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, він з корисливих мотивів з метою власного збагачення, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, скоїв крадіжку майна, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , а саме ноутбуку марки «Леново Ideapad 100-15IBY», в корпусі чорного кольору, який збув ОСОБА_7 за 500 грн. 00 коп. Кошти витратив на продукти харчування. Вартість викраденого майна не оспорює. Висловлює жаль з проводу вчиненого, засуджує свою поведінку та запевняє що такого вчиняти не буде.

Показання обвинуваченого є логічними та послідовними узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів щодо судових витрат та речових доказів, матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, суд дійшов до висновку, що вина у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення знайшла підтвердження.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Прокурор просив призначити покарання у виді позбавлення волі на п`ять років з застосуванням іспитового строку 2 роки, потерпілий підтримав позицію прокурора. Захисник та обвинувачений просили призначити мінімальне покарання передбачене санкцією статті та застосувати мінімальний іспитовий строк.

ОСОБА_3 визнав вину повністю, пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся, враховуючи дані про його особу, спосіб життя, має постійне місце проживання, під медичним наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого. Звільнення військовослужбовця від відбування покарання з іспитовим строком не є безумовною підставою для його звільнення з військової служби.

До обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

В даному кримінальному провадженні залучались експерти, внаслідок чого наявні процесуальні витрати на проведення експертизи, а саме проведено судову товарознавчу експертизу № СЕ-19/108-24/17273-ТВ від 11.06.2024 (за експертною спеціальністю 12.1 Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів) вартість якої становить 757,28 грн.

Суд, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 ч.4 п.2 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

В матеріалах кримінального провадження є документальне підтвердження, що процесуальні витрати на проведення експертизи становлять 757,28 грн.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт громадянина України документ № НОМЕР_5, орган, що видав 2316, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживаня за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (судова товарознавча експертиза № СЕ-19/108-24/17273-ТВ від 11.06.2024) у сумі 757,28 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- ноутбук марки «Леново Ideapad 100-15IBY», в корпусі чорного кольору, який переданий на зберігання до камери схову (квитанція № 590) передати потерпілому ОСОБА_5 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1