БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №497/2230/24
Провадження №1-кс/497/794/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт тимчасово вилученого майна

24.09.2024 року м. Болград

Слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград клопотання дізнавача СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні за №0000149 від 21.09.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання дізнавача СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні за №0000149 від 21.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

В обґрунтування клопотання дізнавач зазначив, що сектором дізнання Болградського РВП здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000149 від 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом використання завідомо підробленого документа.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.09.2024 до Болградського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 21.09.2024 приблизно об 11.10 годині в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Виноградівка» на виїзді з України громадянин України ОСОБА_5 надав нібито належний йому паспорт громадянина Республіки ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 Ion з ознаками підробки.

В ході проведеного 21.09.2024 огляду місця події виявлено та вилучено належний ОСОБА_5 паспорт громадянина Республіки НОМЕР_1 від 24.11.2022 на ім`я ОСОБА_8 , який поміщено та упаковано у полімерний сейф пакет Національної Поліції України PSP1108017.

У зв`язку з викладеним та тим, що на думку органу дізнання вилучені речі є предметом вказаного кримінального правопорушення, в порядку ст. 98 КПК України вилучений документ визнано речовим доказом.

На думку дізнавача з метою збереження вилученого майна в тому ж стані, що і на момент його вилучення згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України слід накласти арешт на вилучене майно.

Дізнавач, прокурор та володілець майна в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення розгляду клопотання повідомлені належним чином, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, обставини та підстави наведені в клопотанні, слідчий суддя приходить до наступного.

Сектором дізнання Болградського РВП здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000149 від 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом використання завідомо підробленого документа.

Процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Болградської окружної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.09.2024 приблизно об 11.10 годині в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Виноградівка» на виїзді з України громадянин України ОСОБА_5 надав нібито належний йому паспорт громадянина Республіки ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 Ion з ознаками підробки. В ході проведеного 21.09.2024 огляду місця події виявлено та вилучено належний ОСОБА_5 паспорт громадянина Республіки НОМЕР_1 від 24.11.2022 на ім`я ОСОБА_8 , який поміщено з явними ознаками підробки.

Постановою дізнавача СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 21.09.2024 належний ОСОБА_5 паспорт громадянина Республіки Молдова серії В03039581 від 24.11.2022 на ім`я Munteanu Ion, визнано речовим доказом.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 401 КПК дізнавач при здійснення досудового розслідування наділяється повноваженнями слідчого та уповноважений звертатися за погодженням з прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями частини 5 ст.171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Дізнавачем даний строк дотримано.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За змістом ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності трьох необхідних ознак, необхідних для застосування заходів забезпечення кримінального провадження визначених ч. 3 ст.132 КПК України:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що існують достатні обставини, які підтверджують, що вилучене майно є речовим доказом у справі, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на вилучене майно, може призвести до приховування та/або зникнення речових доказів, що позбавить можливості орган досудового розслідування провести усі необхідні слідчі дії та якомога швидше завершити досудове розслідування.

Оскільки власник вилученого майна не заперечує проти його арешту, що вказано в його заяві, слідчий суддя вважає, що будь-які негативні наслідки для власника майна відсутні.

А відтак, необхідно вжити заходи забезпечення кримінального провадження та накласти арешт на тимчасово вилучене майна, з метою збереження речових доказів, шляхом заборони відчуження, користування, розпорядження майном, оскільки в іншому разі майно може бути приховано, зіпсовано, знищено, що унеможливить його дослідження та використання в якості доказу.

Окрім цього, слідчий суддя зазначає, що не підлягає задоволенню вимога про визначення місця зберігання речового доказу, оскільки порядок зберігання доказів визначений ст. 100 КПК України. Виконання ухвали та відповідальність за збереження вилученого майна покласти на прокурора та уповноважену особу здійснювати досудові розслідування кримінальних проступків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 98, 131, 132, 170, 171, 173, 236 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні за №0000149 від 21.09.2024 року задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, що було вилучено 21.08.2024 року у ОСОБА_5 під час огляду місця події, а саме: паспорт громадянина Республіки НОМЕР_1 від 24.11.2022 на ім`я Munteanu Ion, шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування ним.

Виконання ухвали та відповідальність за збереження вилученого майна покласти на прокурора та уповноважену особу здійснювати досудові розслідування кримінальних проступків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1