У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000125 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 травня 2024 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волгоград РФ, росіянина, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України або ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним та у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, встановлено іспитовий строк на 2 (два) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_5 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а наявні докази зібрані з порушенням норм, встановлених чинним законодавством.

Зазначає, що обвинувачення ґрунтується тільки на показах потерпілого та його друзів, які не повинні прийматись судом до уваги, оскільки є голослівними та не підтверджені іншими доказами.

Стверджує, що слідчі експерименти по справі були проведені без дотримання вимог чинного законодавства.

Вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а висновки суду ґрунтуються фактично на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 373 КПК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_5 в період часу з 19:00 по 20:00 год. перебував в автомобільному гаражі, який розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час також перебував потерпілий ОСОБА_8 .

Так, перебуваючи у зазначеному місці в зазначений час, у ОСОБА_9 в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , на підґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, виник злочинний умисел, направлений па спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, що виникли під час конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_5 завдав не менше одного удару в область обличчя ОСОБА_8 , після чого вийшов з території домоволодіння на вулицю. В подальшому, ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , перебуваючи за межами території вказаного домоволодіння, знайшов дерев`яну палицю та повернувся на територію вказаного домоволодіння, зайшов до приміщення гаражу, де в цей момент перебував ОСОБА_10 та завдав останньому один удар дерев`яною палицею в область голови.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_9 , які виразились у нанесенні щонайменше 2-х ударів в область голови ОСОБА_8 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді рани волосистої частини голови, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, та контузії правого ока тяжкого ступеня, субкон`юнктивального розриву склери з випадінням оболонок, гіфеми (крововиливу в передню камеру ока), гемофтальму правого ока (крововиливу в порожнину склоподібного тіла очного яблука), зниження зору на праве око до нуля, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати загальної працездатності менш ніж на одну третину (враховуючи, що до травми гострота зору правого ока складала 0,6, втрата загальної працездатності складає 25,0 %).

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст. 121 цього Кодексу, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1. ст.122 КК України є правильною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі та які перешкодили б суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та прийняти законне рішення.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав. Пояснив суду, що він жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, така повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом огляду місця події з фото таблицею від 30.01.2024, в якому зафіксовано огляд території домоволодіння та гаражу за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.65 68), протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.01.2024 (з довідкою) під час якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 , як особу яка нанесла потерпілому тілесні ушкодження, на знімку № 4. (а.с.69-71), протоколом проведення слідчого експерименту від 24.01.2024 за участю потерпілого ОСОБА_8 , та відеозаписом до нього під час проведення якого потерпілий розповів про обставини вчинення ОСОБА_5 27.12.2023 кримінального правопорушення, а саме нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, протоколом відібрання експериментальних зразків від 18.01.2024, а саме зразків крові ОСОБА_8 (а.с.81 83), висновком експерта № 43 від 18.01.2024 за результатами проведення судово медичної експертизи з додатками у вигляді медичної документації, висновком експерта № 79 від 29.01.2024 за результатами проведення судово медичної експертизи, протоколом огляду предмету від 17.01.2014 (з фото таблицею), а саме дерев`яної палиці довжиною 123 см, діаметром 4,5 см сірого кольору на якій виявлено сліди РБК, якою ОСОБА_5 наніс 27.12.2023 тілесні ушкодження ОСОБА_8 (а.с111 113), протоколом проведення слідчого експерименту від 24.01.2024 за участю свідка ОСОБА_11 , та відеозаписом до нього під час проведення якого свідок розповів про обставини вчинення ОСОБА_5 27.12.2023 кримінального правопорушення, а саме нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, заявою ОСОБА_11 від 17.01.2024 про добровільну видачу палиці, яку залишив ОСОБА_5 27.12.2023 в приміщенні гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та якою наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 (а.с.110).

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що 27.12.2023 біля 15 00 год. прийшов до свого товариша ОСОБА_14 за адресою його проживання ( АДРЕСА_1 ), за запрошенням, де вони разом святкували день народження спільного товариша ОСОБА_15 . На святкуванні дня народження були присутні ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 Святкували в приміщенні гаражу де випивали алкоголь. Біля 15 30 год. до них прийшов ОСОБА_20 . На протязі всього вечора сиділи в спокійній обстановці та біля 17 00 год., ОСОБА_16 пішов додому та вони залишились в чотирьох. Згодом розпочався конфлікт між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 з приводу мобілізації, в ході якого ОСОБА_23 почав висловлюватись брудною лайкою в сторону ОСОБА_14 та його кума, який знаходиться на службі в ЗСУ, в подальшому почав погрожувати їм розправою та в кінці словесної перепалки ОСОБА_23 встав за столу та вдарив кулаком ОСОБА_14 в обличчя. Після удару ОСОБА_23 пішов до виходу з приміщення гаражу на вулицю, ОСОБА_24 пішов за ним, між ним сталась боротьба в ході якої ОСОБА_18 повалив ОСОБА_25 на землю. Інші всі вийшли на вулицю та ОСОБА_17 відтягнув ОСОБА_26 від ОСОБА_25 , чим зупинив сутичку. В подальшому після сутички ОСОБА_23 почав кричати, чи бачили вони, що його побив ОСОБА_18 , на що потерпілий почав заспокоювати ОСОБА_25 , доводячи йому, що все було справедливо та він сам багато чого наговорив брудного та почав бійку. Згодом ОСОБА_23 , почав шарпати потерпілого та наніс удари кулаком в обличчя. Інші вступившись за потерпілого та виштовхали ОСОБА_25 з двору. Потерпілий з іншими повернулись в приміщення гаражу, де продовжили застілля. Через 10 хв., після того як вони разом сіли за стіл, до приміщення гаражу повернувся ОСОБА_23 , який в лівій руці тримав дерев`яну палицю, він кричав що всіх тут повбиває, на крик потерпілий сидячи розвернувся вправо до ОСОБА_25 та останній тримаючи палицю в лівій руці з розмаху наніс нею потерпілому один удар по голові в область правої лобної долі, в результаті чого розбив голову. Безпосередньо після удару пропав зір на праве око та з рани почала текти кров заливши обличчя потерпілого. ОСОБА_23 після удару відійшов від потерпілого та почав казати, про те що вони не праві та що завтра будуть йому накривати стіл, після чого інші почали його заспокоювати. ОСОБА_23 залишив палицю якою вдарив потерпілого біля воріт та вийшов з приміщення гаражу та домоволодіння, пішовши у невідомому напрямку. Коли ОСОБА_23 пішов ОСОБА_18 промив потерпілому рану. Згодом він закривши рану платком пішов додому. Зранку зір правого ока так й не повернувся та він поїхав до лікарні де з 28.12.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні, в ході якого проведено було операцію на правому оці. Після лікування зір на праве око так і не повернувся. У зв`язку із цим потерпілий звернувся до правоохоронних органів.

Аналогічні показання надали безпосередні свідки події, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . У колегії суддів відсутні підстави сумніватись у достовірності показань свідків та пояснень потерпілого, оскільки вони є логічними, послідовними, та узгоджуються з іншими зібраними в справі доказами.

Пояснення потерпілого узгоджуються з висновком експерта №43 від 18.01.2024 за результатами проведення судово медичної експертизи з додатками у вигляді медичної документації та висновком експерта № 79 від 29.01.2024 за результатами проведення судово медичної експертизи, відповідно до яких У ОСОБА_8 , мають місце тілесні ушкодження у вигляді контузії правого ока тяжкого ступеню, субкон`юнктивального розриву склери з випадінням оболонок, гіфеми (крововиливу в передню камеру ока), гемофтальму правого ока (крововиливу в порожнину склоподібного тіла очного яблука), зниження зору на праве око до нуля, рани волосистої частини голови. Дані тілесні пошкодження могли утворитися внаслідок від 1-2 ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги, палиця та інші предмети, з давністю утворення біля 2-3 діб до часу огляду.

Матеріали провадження не містять будь-яких даних, які б підтверджували факт отримання тілесних ушкоджень потерпілим за інших обставин. Підстав для критичної оцінки показань потерпілого колегія суддів не знаходить.

Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.

Послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінального процесуального законодавства України є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Диспозиція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає відповідальність за тілесне ушкодження. Склад цього кримінального правопорушення характеризується з суб`єктивної сторони - прямим або непрямим умислом. Ступень тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 визначений висновками експертів №43 від 18.01.2024р., № 79 від 29.01.2024р., відповідно яких у потерпілого виявлене тілесне ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку саме ці докази, що містяться в матеріалах провадження, на підставі яких ним були встановлені фактичні обставини справи та які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив зібрані докази в сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов до обґрунтованого висновку про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 .

Щодо посилань обвинуваченого про недопустимість доказів, а саме протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у зв`язку з невідповідністю їх вимогам ст. 240 КПК України, оскільки проведено слідчі експерименти при неповному відтворенні обстановки яка мала місце 27.12.2023 в приміщені гаражу, крім того, на думку обвинуваченого, покази потерпілого та свідків значно відрізняються від показів наданих ними в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України метою слідчого експерименту є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчі експерименти проведено уповноваженою особою за участю потерпілого, свідків, понятих, спеціаліста з відео зйомки, статиста та із застосуванням технічних засобів фіксації, з метою встановлена обставин вчинення кримінального правопорушення, відеозапис здійснювався безперервно, зауважень до протоколів ніхто з них не подавав. Крім того, суд першої інстанції вірно відмітив, що потерпілий та свідки, під час судового розгляду підтвердили свої показання, надані в ході слідчих експериментів.

Щодо посилання сторони захисту на недопустимість доказів, а саме протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого та свідків, оскільки впізнання проведено з порушенням вимог ч.1, 6 ст. 228 КПК України, з протоколів вбачається, що з початку впізнали особу за фотознімками, а потім зазначили ознаки за якими впізнають цю особу.

Згідно ч.1 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 228 КПК України, за необхідності, впізнання може провадитися за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками виключає можливість у подальшому пред`явлення особи для впізнання.

Під час перевірки матеріалів даного кримінального провадження судом, як першої інстанції та і судом апеляційної інстанції, було встановлено, що в матеріалах провадження міститься протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.01.2024 за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 Потерпілому та свідкам було надано для впізнання чотири фотознімка осіб чоловічої статі, які не мають різких відмінностей між собою у віці, зовнішності, одязі. Відповідно до зазначених протоколів, потерпілий та свідки за рисами обличчям впізнали особу, зображену на фотознімку ОСОБА_5 . Крім цього, перед пред`явленням фотознімків для впізнання слідчий уточнив у потерпілого та свідків, за якими ознаками вони зможуть впізнати особу, на що останні зазначили, що зможуть впізнати цю особу за характерними рисами обличчя. Протоколи підписані слідчим, понятими та особами, яким пред`являлись фотознімки для впізнання.

Таким чином, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведено з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, а протоколи за результатами проведення даних слідчих дій відповідають вимогам чинного законодавства.

Всупереч твердженням апелянта всі докази, покладені в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_5 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, тому відповідно до вимог ст. 84 КПК України вони є належними, допустимими та достовірними.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який є нетяжким, особу винного, який характеризується за місцем проживання позитивно, одружений, раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, вчинив кримінальний злочин проти здоров`я особи. Відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, строком на 2 роки, без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України, звільнив його від відбування цього покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно визнав винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неприйнятними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 травня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді