ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 740/4297/19 Номер провадження 11-кп/814/1622/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ "Машівська виправна колонія (№9)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

22 січня 2020 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки: 7 разів заохочувався, позитивно характеризується і ставиться до праці, змінив свою поведінку, належним чином дотримується порядку відбування покарання, виконує роботи з благоустрою установи, стягнень під час перебування в слідчому ізоляторі не мав, натомість вчинені ним два дисциплінарні проступки були малозначними та застосовані за них стягнення погашені, має низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, в ході розгляду кримінального провадження повністю визнав винуватість і щиро розкаявся у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який вчинив у тверезому стані, з моменту ДТП відшкодував частково шкоду потерпілим на загальну суму 117 577 гривень 06 копійок, до вчинення злочину працював, навчався, відповідно до висновку в матеріалах особової справи може бути залучений до робіт за межами установи за умови постійного нагляду, за наказом начальника установи виконання покарань від 10 червня 2022 року йому було надано дозвіл на проживання за межами установи; у висновку виправної колонії також установлено повне доведення ним свого виправлення; в судовому засіданні місцевого суду прокурор і представник установи виконання покарань підтримали подання про застосування до нього ( ОСОБА_9 ) положень ст.81 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, позицію представника установи виконання покарань про доведення ОСОБА_9 свого виправлення, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 22 січня 2020 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь: держави (в дохід місцевого бюджету м. Київ) - 205 643 гривні 23 копійки (в загальному розмірі) витрат на лікування потерпілих і 8 176 гривень 12 копійок процесуальних витрат на залучення експертів; потерпілої ОСОБА_10 100 000 гривень моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено те, що він 16 листопада 2018 року о 20 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Scoda Octavia», н.з. НОМЕР_1 , на 49 км автодороги «Кіпті-Глухів-Бачівськ» від с. Вертіївка до с. Бобрик Ніжинського р-ну Чернігівської обл. у порушення вимог п.п.2.3. «б», 10.1, 14.2 «в» і дорожньої розмітки 1.1 ПДР України перед здійсненням маневру обгону попутного вантажного транспортного засобу проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався у відсутності зустрічних транспортних засобів на достатній для обгону відстані й, не переконавшись у безпечності свого маневру, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, перетнувши дорожню роздільну суцільну смугу руху, яку перетинати заборонено, де вчинив зіткнення із зустрічним автомобілем «ВАЗ-21124» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , в результаті чого водієві та пасажирам транспортних засобів було заподіяно: ОСОБА_12 тілесні ушкодження, що спричинили її смерть; ОСОБА_11 та ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження; ОСОБА_13 і ОСОБА_14 середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.о.с.2-8).

20 січня 2023 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області в порядку цивільного судочинства стягнуто з ОСОБА_9 на користь: потерпілого ОСОБА_11 - 200 000 гривень моральної шкоди та 4 000 гривень витрат на правову допомогу; держави 2 427 гривень 12 копійок судового збору (а.о.с.29-36).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 06 квітня 2021 року, кінець цього строку 06 квітня 2027 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_9 у місцях позбавлення волі знаходиться з 06 квітня 2021 року та з 16 червня 2021 року відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)", де мав 2 стягнення у вигляді попередження та догани за невиконання законних вимог представників адміністрації установи, відмову від робіт по благоустрою установи, які зняті й погашені, 7 разів заохочувався із застосуванням подяк і дострокового зняття раніше накладеного стягнення, наразі характеризується позитивно, працевлаштований підсобним робітником, до праці ставився як добросовісно, так і задовільно, виконує роботи з благоустрою установи, бере участь у заходах виховного характеру, має виконавчі листи на загальну суму 634 107 гривень 63 копійки, з яких утримано із заробітної плати 16 347 гривень 35 копійок, загалом сплатив у межах зведеного виконавчого провадження 52 314 гривні 64 копійки та в ході розгляду кримінального провадження 46 615 гривень 07 копійок у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілих, що було враховано судом у ході вирішення цивільного позову, визнає винуватість у вчиненому злочині, покарання вважає справедливим, за наказом і висновком начальника виправної колонії йому було надано дозвіл на проживання за межами установи, вказано про можливість залучення його до роботи за межами установи за умови постійного нагляду, ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства зазначено як низькі, що підтверджується даними характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9)" від 10 червня 2022 року, 10 квітня 2023 року, 10 квітня 2024 року, матеріалів про заохочення стягнення й працевлаштування засудженого, стану виконання виконавчого провадження, наказу начальника установи виконання покарань та вироку місцевого суду (а.о.с.91, 104-104, 148-149, 157, 168, 189-197, а.с.п.2-7, 39-40).

Процес же отримання ОСОБА_9 заохочень без стягнень почав здійснюватися лише з 28 квітня 2022 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 06 квітня 2021 року, тобто такий процес відбувався не протягом усього строку відбування покарання засудженим і не мав місце протягом більше року.

При цьому, ОСОБА_9 засуджений за вчинення тяжкого злочину з непоправними й тяжкими наслідками у вигляді: смерті людини, заподіяння двом потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та іншим двом потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що застосовані до ОСОБА_9 стягнення, хоча й зняті та погашені наразі, проте свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладеного стягнення і те, що він належних висновків для себе не зробив після вчинення зазначеного вище тяжкого злочину, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Водночас колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про малозначність вчинених ним порушень умов відбування покарання, оскільки догану до ОСОБА_9 було застосовано за відмову від виконання робіт в установі, що враховується в контексті ч.2 ст.81 КК України при визначенні сумлінності ставлення до праці та є значним і серйозним порушенням, а перше порушення засудженого характеризувалось тим, що він навіть після оголошеної йому представником виправної колонії законної вимоги всупереч цьому продовжив недотримання порядку відбування покарання, яке за своїм змістом також не має малозначного характеру.

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що в поведінці ОСОБА_9 наразі спостерігаються певні позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною. Ставлення засудженого до праці також не завжди було сумлінним, визначалось, у тому числі в певний період часу як задовільне та мала місце відмова ОСОБА_9 від виконання робіт в установі. На думку колегії суддів, є відсутніми підстави для висновку про досягнення апелянтом необхідного ступеню виправлення, що підтверджував би доцільність і необхідність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання. В основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання, а не конкретно обраного часу.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У цьому випадку, хоча відбутий ОСОБА_9 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено за вироком суду.

Посилання ж в апеляційній скарзі на думку прокурора та представника установи виконання покарань в засіданні суду першої інстанції щодо застосування до ОСОБА_9 положень ст.81 КК України не свідчить про доведеність засудженим свого виправлення та вказана думка не встановлює межі розгляду провадження, не перешкоджає в реалізації судом своїх дискреційних повноважень.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4