Номер провадження:1-в/521/986/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі провадження за клопотанням начальника ДУ «Одеська виправна колонія №14»

щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно ОСОБА_4 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2022 року за ч.3 ст.185 КК України; згідно ст.71 КК України в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуті покарання за вироками Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2021 року у вигляді п`яти років позбавлення волі та від 20 серпня 2021 року у вигляді восьми років позбавлення волі і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло вказане клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія №14» , в інтересах засудженого ОСОБА_4 щодо приведення вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2022 року за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Від засудженого ОСОБА_4 надійшла заява в якій подання підтримав, та просив розглядати без його участі.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечувала, вважала що відсутні підстави для приведення вироку у відповідність до Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуваєм покарання призначене вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2022 року за ч.3 ст.185 КК України; згідно ст.71 КК України в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуті покарання за вироками Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2021 року у вигляді п`яти років позбавлення волі та від 20 серпня 2021 року у вигляді восьми років позбавлення волі і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до цього вироку ОСОБА_4 вчинив два епізоди таємного викрадення майна: 07.06.2021 року завдав шкоди потерпілій ОСОБА_5 на суму 2298 гривень; 16 листопада 2021 року шкода завдана потеплілому ОСОБА_6 на суму 3087 гривень.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн. а 50 відсотків від його розміру становили 1135,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону N 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діяння, за яке він засуджений (у 2021 році), розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2270 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна потерпілих, сума якої перевищує 2270, 00 гривень, підстав для приведення вироку у відповідність до Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX не убачається.

Стосовно вироків, покарання по яких частково приєднано до покарання за вказаним вироком, а саме: згідно ст.71 КК України в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуті покарання за вироками Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2021 року у вигляді п`яти років позбавлення волі та від 20 серпня 2021 року у вигляді восьми років позбавлення волі і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі, суд дійшов наступних висновків.

Я убачається з вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2021 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст.185 КК України та за ч.2 ст.186 КК України до покарання за ч. 3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки за ч. 2 ст.186 КК України на строк чотири роки. На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. За ч. 3 ст.185 КК України засуджений вкрав майно потерпілої на суму 1202,00 ( поріг кримінальної відповідальність у 2018 році - 1762, 00 гривні), тобто епізод за ч.3 ст.185 КК України скоєний ОСОБА_4 08 грудня 2018 року не є кримінальним правопорушенням за ст.185 КК України. Разом з тим, згідно із абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 "Порушення недоторканності житла" КК.

Таким чином, суд приходить до висновку що вказаним епізодом ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч.1 ст.162 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк три роки. Оскільки Боца за цим вироком ще вчинив злочин за ч. 2 ст.186 КК України, то покарання призначене за сукупністю кримінальних правопорушень за ч. 2 ст.186, та ч.1 ст.162 КК України не вплине на покарання призначене цим вироком за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України, тому підстав для приведення вказаного вироку у відповідність до Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX не убачається.

Що стосується вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 серпня 2021 року, то суд приймає до уваги що ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст.121 КК України до восьми років позбавлення волі, а тому до вказаного вироку дія Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX не розповсюджується.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ДУ «Одеська виправна колонія №14» відносно ОСОБА_4 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2022 року за ч.3 ст.185 КК України; згідно ст.71 КК України в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуті покарання за вироками Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2021 року у вигляді п`яти років позбавлення волі та від 20 серпня 2021 року у вигляді восьми років позбавлення волі і остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1