КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/428/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_9 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.04.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новий Стародуб Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою базовою освітою, не одруженого, без утриманців, працюючого монтажником висотником в ТОВ «Майстербуд», зареєстрованого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який, відповідно до ст. 89 КК України, не судимий,

визнано винуватим і засуджено за: ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років; ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, без утриманців, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого, востаннє :

-27.02.2018 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ст 70, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік;

визнано винуватим та засуджено за: ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави солідарно процесуальні витрати на залучення експерта під час проведення судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/112-22/762-Д від 04.02.2022 року в розмірі 3922 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , ОСОБА_7 визнані винуватими і засуджені за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, та незаконного позбавлення волі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та таке, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_13 , 18.01.2022 року приблизно о 00 годин 30 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), відпочивала у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , де також знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вживали спиртні напої.

В цей час до будинку, після вживання спиртних напоїв, разом зайшли двоє мешканців села Головківка Олександрійського району - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з якими у ОСОБА_13 виникла конфліктна ситуація на ґрунті того, що вказані чоловіки звинувачували останню у вчиненні крадіжок.

Зайшовши до приміщення будинку, ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи у групі та спільно з ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій направлених на заподіяння особі тяжких тілесних ушкоджень, використовуючи фізичну силу свого тіла і зважаючи на тілобудову потерпілої жінки ОСОБА_13 почав цілеспрямовано наносити удари руками зі значною силою в область голови та обличчя ОСОБА_13 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення особі тілесних ушкоджень, шляхом застосування фізичної сили, ОСОБА_8 руками виштовхнув ОСОБА_13 з приміщення будинку на територію домоволодіння, де діючи у групі і спільно з ОСОБА_7 , продовжив руками завдавати численних ударів в область голови, обличчя та шиї потерпілої ОСОБА_13 , внаслідок чого остання впала на ґрунтове покриття. Після чого, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що від його незаконних дій можуть зазнати ушкоджень життєво-важливі органи людини, завдав потерпілій не менше двох ударів ногами, взутими у зимове взуття в область тулуба особи, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синця по передній поверхні грудної клітини зліва, який має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеню з розладом здоров`я на термін до 6 діб і косо-поперечних переломів по середній ключичній лінії зліва 2-5 ребер та по лопатковій лінії зліва 2 ребра, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню з розладом здоров`я на термін понад 21 добу.

Далі ОСОБА_8 , у групі з ОСОБА_7 , діючи протиправно, за попередньою змовою, використовуючи чоловічу силу рук, відтягнули потерпілу ОСОБА_13 з території двору домоволодіння на АДРЕСА_5, де проти волі потерпілої особи, яка в цей час в силу свого фізичного стану не могла чинити будь-якого активного опору нападникам, та без її дозволу і згоди, за допомогою рук помістили до багажного відділення автомобіля ВАЗ-21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 (автомобіль перебуває у користуванні особи), після чого зачинили кришку багажного відділення автомобіля, чим остаточно позбавили потерпілу можливості пересуватися і обирати місце свого перебування, спричинивши тим самим фізичні страждання та принижуючи честь і гідність потерпілої особи, відвезли її до території неподалік домоволодіння АДРЕСА_4 , де останню висадили з багажного відділення автомобіля.

При цьому, коли потерпіла ОСОБА_13 намагалась покинути місце події та втекти до території домоволодіння за місцем свого проживання, ОСОБА_7 наздогнав останню, застосував фізичну силу рук до неї, від чого остання присіла на зігнуті коліна, а в цей час ОСОБА_8 продовжуючи вчиняти незаконні дії, направлені на спричинення особі тілесних ушкоджень та, діючи у групі і спільно з ОСОБА_7 , завдав не менше одного удару ногою в область лівої верхньої кінцівки потерпілої, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції лівого плечового суглобу, який має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеню з розладом здоров`я на термін до 6 діб.

Своїми діями, пов`язаними із завданням ударів руками в область голови потерпілої особи ОСОБА_8 у групі з ОСОБА_7 спричинили ОСОБА_13 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи№ 34 від 28.02.2022 року, комплекс тілесних ушкоджень у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, з гематомою під твердою мозковою оболонкою в правій тім`яно-лобно-скроневій ділянці, крововиливів у м`які тканини голови в правій тім`яно-лобній ділянці та в проекції правого тім`яного бугра, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а також численних синців та рани в області голови, обличчя та шиї, а саме: синців 1) навколо правого ока, 2) навколо лівого ока, 3) на лобі справа у волосистої частини голови, 4) у зовнішнього кута правого ока, 5) в лівій виличній ділянці, 6) на правому крилі носу, 7) на правій щоці, 8) на підборідді справа, та рани в проекції правого тім`яного бугра, 9) на шиї по передній поверхні у верхній третині, 10) на шиї по передній поверхні у нижній третині справа, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню з розладом здоров`я на термін до 6 діб та у сукупності утворилися внаслідок мінімум 11 травматичних впливів.

Від заподіяних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілій тілесних ушкоджень як наслідок стало отримання особою закритої черепно-мозкової травми з субарахноїдальним і субдуральним крововиливом та здавленням головного мозку гематомою, в результаті якої, у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , за місцем проживання особи, наступила смерть потерпілої ОСОБА_13 .

Крім цього, 18.01.2022 року близько 01 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, на території біля домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі особи, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, діючи відкрито, протиправно та за попередньою змовою групою осіб, нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, якою визначено, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню, використовуючи чоловічу силу рук, де проти волі потерпілої особи, яка в цей час в силу свого фізичного стану не могла чинити будь-якого активного опору нападникам, та без її дозволу і згоди, за допомогою рук помістили до багажного відділення автомобіля ВАЗ-21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 (автомобіль перебуває у користуванні особи), після чого зачинили кришку багажного відділення автомобіля, чим остаточно позбавили потерпілу можливості пересуватися і обирати місце свого перебування, спричинивши тим самим фізичні страждання, принижуючи честь і гідність потерпілої особи, відвезли до території неподалік домоволодіння АДРЕСА_4 , де і висадили з багажного відділення автомобіля.

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, ставлять наступні вимоги.

Прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк десять років; за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк десять років. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня ухвалення вироку. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.01.2022 по день, що передує дню ухвалення вироку включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк десять років, за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строком десять років. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня ухвалення вироку. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувавши у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.01.2022 по день, що передує дню ухвалення вироку включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також прокурор пропонує стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 витрати на залучення експерта під час проведення судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/112-22/762-Д від 04.02.2022 з кожного у розмірі 1961 гривні 40 копійок на користь держави.

У доповненій апеляційній скарзі просить внести зміни у вступну частину вироку, зазначивши про судимості ОСОБА_7 у відповідності до ухвалених раніше вироків.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Прокурор вказує, що суд повинен був у резолютивній частині вироку викласти період заліку строку затримання підозрюваної особи та строку тримання під вартою, що є строком попереднього ув`язнення, у наступній редакції:

«На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 , у строк покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 21.01.2022 по 03.04.2024 включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі».

«На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 , у строк покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 21.01.2022 по 03.04.2024 включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі».

Крім того, вказує, що судом першої інстанції неправильно вказано у вступній частині дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема про дані щодо судимості особи. Суд вказав, що ОСОБА_7 судимий востаннє вироком 27.02.2028 року, проте, у відповідності до вимог ст. 89 КК України, ця судимість погашена через сплив двохрічного іспитового строку.

Натомість суд взагалі не вказав про попередні судимості ОСОБА_7 (2004, 2007, 2011 роки).

Також, суд першої інстанції ухвалив стягнути на користь держави солідарно з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експерта піл час проведення судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/112-22/762-Д від 04.02.2022 в розмірі 3922 гривні 80 копійок, у той час як стягнення таких витрат в солідарному порядку процесуальним законом не передбачено.

Крім того, судом призначено ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання за вчинення умисних злочинів, у тому числі і тяжкого передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, у виді восьми позбавлення волі на строк вісім років. що, на думку прокурора, є надто м`яким та недостатнім для досягнення мети покарання.

Прокурор просить врахувати, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується як конфліктний, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, працюючий, має постійне місце проживання, в силу ст. 89 КК України, вважається особою, що не має судимості, а ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, має постійне місця проживання, раніше неодноразово судимий вироками Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.02.2004, 17.05.2004, 28.09.2004, 08.06.2007, 20.06.2011 (дані злочини вчинив будучи особою, яка має не зняту і непогашену судимість за вчинення тяжких майнових злочинів, реального відбував покарань у місцях позбавлення волі).

Також, сторона обвинувачення вказує, що при призначенні покарання судом не дано належної оцінки викладеним обставинам вчинення кримінальних правопорушень, їх наслідкам, пов`язаним зі смертю людини, особам обвинувачених, які вчинили злочини із застосуванням насильства, діючи умисно, спільно з певною жорстокістю завдали ударів в область голови та тулуба потерпілого, побиття потерпілої особи жіночої статі відбувалось протягом певного проміжку часу, при цьому ніяких мір для надання медичної допомоги потерпілій не вчинили та зухвало залишили місце події, обвинувачені вину у вчиненні злочину не визнавали, у вчиненому не розкаялися, відсутні обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Під час допиту як потерпілої ОСОБА_11 висловила свою позицію щодо призначення обвинуваченим найсуворішого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути вирок суду першої інстанції, стверджує, що суд поклався на суперечливі докази як: показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , висновки експерта та відеовідтворення на місці події, тоді як його показання залишені поза увагою.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить повторно дослідити обставини у кримінальному провадженні, оскільки, на думку обвинуваченого, судом першої інстанції вони досліджені неповно і з порушеннями, а саме: показання свідка ОСОБА_14 .

Також, обвинувачений просить перекваліфікувати його дії, змінити вирок за ступенем його винуватості.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_7 доповнює тим, що судом не враховано ступінь його винуватості, обвинувачення висунуте виключно на суперечливих, змінюваних показаннях свідків, слідчий експеримент не проведено належним чином на місці події, свідок ОСОБА_19 фізично не міг бачити обставин події, оскільки це не дозволяв зробити кут огляду двору домоволодіння.

Судом першої інстанції не надано оцінки тому, що свідок ОСОБА_14 вказував, що ОСОБА_13 казала йому про її побиття її співмешканцем напередодні події, і вказувала, що від того побиття в неї болять ребра.

Обвинувачений зауважує, що судом залишено поза увагою його повідомлення у суді про незаконні дії з боку працівників поліції при його затриманні 18.01.2022, об одинадцятій годині вечора. Його матір - ОСОБА_7 - бачила як його забирали з дому працівники поліції, без побоїв, забирали його до сільради, а у подальшому вона, прийшовши до сільради через годину бачила, що він мав синці.

Суд першої інстанції не відреагував на його заяви належним чином, ДБР не провело жодного розслідування, не було опитано жодного свідка, не була опитана його матір.

Адвокат ОСОБА_9 який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_20 , просить скасувати вирок суду першої інстанції і закрити кримінальне провадження стосовно його підзахисного у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення .

Зазначає, що такі докази як показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , висновки експертів, - не доводять вини ОСОБА_7 .

Свідки не надали показань, що були безпосередніми очевидцями спричинення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень потерпілій.

Висновки експерта лише підтверджують наявність тілесних ушкоджень, але не встановлюють причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинувачених та адвокатів, які здійснюють їх захист, на підтримку поданих стороною захисту апеляційних скарг, на заперечення апеляційної скарги прокурора, думку прокурорки, яка висловилась про скасування вироку суду першої інстанції через наявні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, думку потерпілої на заперечення апеляційних скарг сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження і зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як встановлено ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до 1. ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: п. 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції регламентовані ст. 409 КПК України, зокрема, ч. 1 цієї норми закону вказує: підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, серед іншого, п. 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як визначає ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції - підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п. 2) ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку суду першої інстанції, суд, у мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , що визнане судом доведеним, із зазначеннями часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення тощо.

Натомість, у вироку зазначено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК України, із відповідними кваліфікуючими ознаками, із подальшим відтворенням у вироку обставин, викладених в обвинувальному акті.

Зокрема судом зазначено і час вчинення кримінального правопорушення як такий, що органом досудового розслідування не встановлений.

Тобто, судом першої інстанції зазначено лише формулювання обвинувачення та обставини як їх встановлено та у подальшому викладено органом досудового розслідування в обвинувальному акті, однак, які обставини встановлені власне судом, та у чому полягає обвинувачення, яке визнається саме судом доведеним, - у вироку не зазначаються.

Також, зауважується на наступне.

Положеннями статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) регламентовано, що за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування.

Стаття 28 Конституції України гарантує: Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

У відповідності до положень ст. 7 КПК України, якими визначаються загальні засади кримінального провадження, а саме ч. 1 цієї норми закону, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: п. 4) повага до людської гідності; п. 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Згідно із положеннями ст. 11 КПК України, якими регламентується повага до людської гідності: ч. 1, ч. 2 цієї норми закону - під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи; забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Стаття 12 Кримінального процесуального кодексу України визначає забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; згідно із ч. 1, ч. 5 цієї норми закону: під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом; затримання особи, взяття її під варту або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час кримінального провадження, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого цим Кодексом, тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) також висловився про те, що у разі висунення особою небезпідставної скарги про те, що вона була піддана поганому поводженню з боку суб`єктів владних повноважень усупереч ст. 3 Конвенції, то, у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, зазначене вимагає проведення ефективного офіційного розслідування; це означає, що таке розслідування має бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим паче обґрунтовувати ними свої рішення (справа «Вергельський проти України», справа «Яременко проти України»).

Такий підхід та правова позиція цілком узгоджується і з правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати ВС від 12.02.2020 року (справа № 1-4/06), Постанові ВС від 05.07.2023 (справа № 752/19730/20).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 в ході судового слідства заявлено про застосування щодо них під час досудового розслідування тиску з боку працівників правоохоронного органу, недозволених методів впливу.

Обвинувачений ОСОБА_7 й на стадії апеляційного оскарження вказував, що висловлював суду першої інстанції скарги на протиправні дії працівників поліції після його затримання та під час досудового розслідування, про те, що його матір ( ОСОБА_7 ) являлась свідком того, що його з дому забирала працівники поліції без фізичних ушкоджень, але через деякий час, коли його матір прийшла до нього, у нього вже були тілесні ушкодження. Він наполягав на належній перевірці цих фактів у встановленому законом порядку, але належну перевірку - проведено не було.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції направив до ТУ ДБР у м. Миколаєві ухвалу від 05.12.2023 про проведення дослідження фактів за предметом заяви обвинувачених про незаконні методи впливу з боку працівників правоохоронного органу під час затримання і проведення досудового розслідування.

Однак, як свідчать листи-відповіді ТУ ДБР (а.п. 21, 24, 34 т. 5), підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення за даним повідомленням - немає.

Ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2023 при цьому направлено до ДВБ НПУ в Кіровоградській області для вжиття заходів реагування.

Проте, у подальшому, ніяких заходів реагування щодо заявленого обвинуваченими клопотання - не вжито.

Так само не внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за даним фактом і не проведено досудового розслідування.

Судом першої інстанції - також більше ніяких заходів з цього питання не вживалось.

Такий підхід, у контексті положень Конвенції, Конституції України, КПК, а також практики ЄСПЛ, без проведення уповноваженим органом офіційного розслідування із внесенням відомостей до ЄРДР та прийняттям за його результатами процесуального рішення, не можна визнати прийнятним.

Перевірка доводів обвинуваченого щодо незаконних методів ведення слідства має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим.

Встановивши та визнавши порушення прав особи, суд має встановити, чи впливають вони на загальну справедливість судового розгляду, чи мали своїм наслідком обмеження прав, пов`язаних із процесом доказування та чи є достатньою сукупність доказів, що залишилась після виключення з обсягу доказової бази доказів, отриманих унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, для підтвердження або спростування доведеності вини особи в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів ведення досудового розслідування, шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування із внесенням відомостей до ЄРДР щодо можливих порушень прав людини, є обов`язковим.

За наведених підстав, беручи до уваги зазначене вище у сукупності, оскаржуваний обвинувальний вирок суду першої інстанції за результатами судового розгляду не може визнаватись законним судовим рішенням.

Отже, у зв`язку із виявленнням апеляційним переглядом вироку суду першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, - оскаржуваний вирок підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду.

Згідно із п. 3) ч. 1 ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції складається з: резолютивної частини із зазначенням рішення щодо запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні зокрема тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне продовжити їм запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_9 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.04.2024 стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - скасувати.

Призначити в Петрівському районному суді Кіровоградської області новий судовий розгляд у даному кримінальному провадженні.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, раніше обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , - продовжити на 60 днів, з 03.09.2024 по 01.11.2024. включно.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4