ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2354/24 Справа № 175/1239/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

особи, щодо якої

застосовані примусові заходи

медичного характеру ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 000003 щодо ОСОБА_9 , за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , поданою на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року про застосування до ОСОБА_9 як до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч.4 ст.185 КК України, примусових заходів медичного характеру,

встановила,

Оскаржуваною ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2024 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №8 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого із прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_12 , і до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 інкриміновано вчинення 23.12.2023 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин на першому поверсі ТРЦ «Караван» ( АДРЕСА_1 ) таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 вартістю 2623,08 грн, в умовах воєнного стану.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_9 визначена за ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №22 від 19 січня 2024 року ОСОБА_9 як натепер, так і на час вчинення зазначених вище дій мав психічний розлад у формі легкої розумової відсталості з вираженим розладом емоцій та поведінки, і який позбавляв його усвідомлювати свої дії і керувати ними як у період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, так і у теперішній час.

Суд першої інстанції дослідив та проаналізував додані до клопотання слідчого докази на підтвердження причетності ОСОБА_9 до вчинення зазначених вище дій, дані судово-психіатричної експертизи і, задовольнивши клопотання, застосував до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру, запропоновані у висновку експерта.

У поданій апеляційні скарзі прокурор просить змінити ухвалу суду першої інстанції та виключити із мотивувальної частини судового рішення посилання суду на наявність та спрямованість умислу, мотивів та мету дій ОСОБА_9 при вчиненні ним діянь, передбачених ч.4 ст.185 КК України, оскільки той діяв у стані неосудності.

У іншій частині ухвала суду прокурором не оскаржена.

Під час апеляційного перегляду матеріалів справи:

- прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 і просила про зміну ухвали суду за наведеними у апеляційній скарзі підставами;

- захисник ОСОБА_7 , законний представник ОСОБА_8 та сам ОСОБА_9 не заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали судового провадження у межах поданої прокурором апеляційної скарги та проаналізувавши її доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним (ухвалене компетентним судом згідно із нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим КПК України), обґрунтованим (ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу) та вмотивованим (ухваленим із наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення).

Переглядаючи матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що зазначених вище вимог закону судом першої інстанції не дотримано у повному обсязі.

Так, відповідно до ст.19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Не підлягає покаранню особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Тобто, як слушно зазначає у апеляційній скарзі прокурор, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності.

Виходячи із положень ст.23,24 КК України умисел є однією із форм вини, яка включає у себе наявність інтелектуальної та вольової ознак, а саме: усвідомлення характеру свого діяння (тобто, розуміння фактичних обставин, об`єкта, предмета та об`єктивної сторони) передбачення його наслідків (розумове уявлення про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії) та бажання ( прагнення досягти чітко визначеної мети) чи свідоме допускання їх настання.

Передумовою умисної форми вини є осудність.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі дослідженого висновку експерта, ОСОБА_9 на момент вчинення ним інкримінованих діянь був неосудної особою, оскільки страждав та страждає хронічним психічним захворюванням.

Наявність такої обставини повністю у даному випадку виключає присутність чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора є слушними та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала зміні, із виключенням із її мотивувальної частини посилання суду на спрямованість умислу ОСОБА_9 , мети і мотиву його дій при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Керуючись сь.405,407,409,413,418,419 КК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_14 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 24.04.24 року про застосування до ОСОБА_9 як до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч.4 ст.185 КК України, примусових заходів медичного характеру змінити, виключивши із мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність умислу, мети та мотиву під час вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч.4 ст.185 КК України.

У іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку у строк та спосіб, передбаченні ст.ст.424-427 КПК України.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4