КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 11-кп/824/3617/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , прокурора Офісу Генерального прокурора з доповненнями на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_13 та за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , прокурора Офісу Генерального прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 . Звільнено ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 від 20.04.2021 закрито.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник потерпілих ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року скасувати, постановити нову, якою клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності залишити без задоволення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ; звільнено ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 від 20.04.2021 закрито.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник потерпілих ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року скасувати, постановити нову, якою клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності залишити без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції потерпілі, повідомлені належним чином, не з`явились, подали заяву про проведення судового засідання у їх відсутність. Обвинувачений ОСОБА_13 , повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, не з`явився, просив проводити судове засідання у його відсутність та за участі його захисника ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; представника потерпілих, яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити; обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_13 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 від 20.04.2021, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався в повному обсязі.

Доводи представника потерпілого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_13 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є необґрунтованими виходячи із нижченаведеного.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року), які відбулися 30.11.2013.

Відповідно до ч.1-5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ст. 340 КК України є нетяжким злочином, санкція за яке передбачає покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк; ч. 2 ст. 365 КК України, є тяжким злочином, максимальна санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років; ч. 1 ст. 366 КК України є кримінальним проступком, санкція за яке передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею зокрема кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, минуло три роки; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні на час розгляду клопотання захисника закінчився десятирічний строк давності, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, за найтяжче з інкримінованих ОСОБА_13 кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених ч. ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовними і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції належним чином не перевірено факт того, що дії ОСОБА_13 могли призвести до переривання строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, - є неспроможними з огляду на те, що дане питання було предметом перевірки і судом не встановлено обставин, що унеможливлювали би застосування положень ст. 49 КК України щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_8 .

За ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальлне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ч. 2 ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення досудового розслідування, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від досудового розслідування.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року (провадження № 5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з огляду на ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, котра ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність є персоніфікованою, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні того, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від досудового розслідування або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед органами досудового розслідування або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування або суду.

Водночас матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_13 , як про зазначає суд першоїі інстанці, не містять даних на підтвердження факту саме умисного вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на ухилення від суду, чи оголошення обвинуваченого у розшук. Крім того, прокурором як не наведено беззаперечних доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції, так і не надано доказів на обґрунтування своє позиції, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстав вважати протилежне.

Крім того, як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011), які відбулися 30.11.2013.

Відповідно до ч.1-5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ст. 340 КК України є нетяжким злочином, санкція за яке передбачає покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк; ч. 2 ст. 365 КК України, є тяжким злочином, максимальна санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років; ч. 1 ст. 366 КК України є кримінальним проступком, санкція за яке передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років. Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею зокрема кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, минуло три роки; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання захисника, закінчився десятирічний строк давності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Отже, стороною захисту, за наявності права продовжити судове провадження в загальному порядку згідно ч. 3 ст. 285 КПК України, заявлено клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Крім того ВП ВС наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_14 та ОСОБА_8 на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строкі вдавності з огляду на те, що обвинуваченим роз`яснено суть обвинувачення, і вони не заперечували щодо закриття кримінального провадження відносно них з нереабілітуючих підстав, а тому колегією суддів не встановлено такого істотного порушення вимог КПК, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника потерпілих залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_13 залишити без зміни.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ______________ ___________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Справа № 11-кп/824/3512/2024

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_15

Доповідач: ОСОБА_2