КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4945/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000810 від 26 червня 2024 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000810 від 26.06.2024 року.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 визначено до 01 вересня 2024 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 4 542 000 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1. не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

2. повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3. прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

4. утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з свідками у кримінальному провадженні;

5. здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді обов`язків - 60 днів з моменту внесення підозрюваним застави у розмірі, визначеному судом, в межах строку досудового розслідування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а у випадку якщо суд прийде до переконання про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, просив визначити тримання під вартою із альтернативою внесення застави у розмірі, визначеному ч. 5 ст. 182 КПК України, або застосувати домашній арешт, встановивши для ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування та суду;

- повідомляти орган досудового розслідування про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 вказав, що слідчим не доведено обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_6 , відповідно до якої останній начебто обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, а саме в проханні та одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе та третіх осіб за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.

Апелянт стверджує, що підозра ОСОБА_6 ґрунтується виключно на припущеннях органу досудового розслідування та фактів, що можуть створити уяву винуватості особи.

На переконання апелянта, зазначені в клопотанні слідчого ризики носять формальний характер, базуються виключно на припущеннях, а тому не можуть бути підставами для обрання подібної міри запобіжного заходу. Жоден ризик, передбачений статтею 177 КПК України, слідчим та прокурором не був доведений. Крім того, жодних доказів, які б прямо підтверджували причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, не наведено.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України, а тому необхідно врахувати: відсутність вагомих доказів вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі, те, що ОСОБА_6 є багатодітним батьком та має на утриманні трьох доньок: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2, а також дружину ОСОБА_14 , яка наразі відповідно до наказу № 20-вб перебуває у відпустці без збереження заробітної плати із 14.05.2024 року по 10.08.2024 року; наявність постійного місця роботи; позитивну характеристику з місця роботи; репутацію; майновий стан підозрюваного, а саме: дохід за 2023 рік склав 452 497,03 грн., у 2024 - 361 861,61 грн.; відсутність судимостей, стан здоров`я підозрюваного, який не є задовільним, оскільки останній має сечокам`яну хворобу та вади серця.

Крім цього, захисник зазначає, що розмір застави, визначеної підозрюваному, перевищує установлений ст. 182 КПК України розмір від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, а майновий стан підозрюваного та його сім`ї унеможливлює внесення застави у такому розмірі.

Апелянт вважає необґрунтованим та недоведеним висновок слідчого судді про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, так як в доданих до клопотання матеріалах дані про такі обставини відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, першим відділом четвертого управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000810 від 26.06.2024 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

04.07.2024 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

04.07.2024 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

05.07.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000810 від 26.06.2024 року.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 наказом керівника Київської митниці Державної митної служби від 29.06.2021 року № 74-о призначений на посаду начальника відділу класифікації товарів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Київської митниці. В подальшому, ОСОБА_6 наказом керівника Київської митниці Державної митної служби від 25.06.2024 року № 642-о переведений на рівнозначну посаду начальника відділу контролю класифікації товарів управління контролю та адміністрування митних платежів Київської митниці.

Водночас ОСОБА_6 , незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися законодавства України, здійснюючи функції представника влади, будучи працівником митного органу, обіймаючи посаду начальника відділу класифікації товарів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Київської митниці, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, - представником влади і відповідно до вимог вказаного законодавства та ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаним діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, умисно знехтував вимогами законодавства й одержав неправомірну вигоду у великому розмірі для себе та третіх осіб за вчинення в інтересах третьої особи дій з використанням наданої йому влади та службового становища за таких обставин.

Встановлено, що митним брокером ФОП ОСОБА_15 18.06.2024 року подано на митний пост «Східний» Київської митниці Держмитслужби попередню митну декларацію № 24UA5U5 на товар «пересувна газова станція на базі автомобіля Renault» в інтересах ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (), представником якого є ОСОБА_16 .

Вказана митна декларація потрапила в роботу державного інспектора митного посту «Східний» Київської митниці Держмитслужби ОСОБА_17 , який на вимогу спеціалізованого підрозділу у зв`язку із можливою неправильною класифікацією товару, сформував запит на вирішення складного випадку класифікації. Вказаний запит ОСОБА_17 скерував до відділу класифікації товарів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Київської митниці для підтвердження коду класифікації вказаного товару, що впливатиме на звільнення від сплати додаткового акцизу.

Надалі, після надходження вказаного запиту до очолюваного ОСОБА_6 відділу, у точно невстановлену під час досудового розслідування дату, але не пізніше 25.06.2024 року, у нього виник протиправний умисел на прохання та подальше одержання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі від представника ТОВ «Газотранспортні системи України» ОСОБА_16 за вчинення дій з використанням службових повноважень, а саме за безперешкодне митне оформлення товару та підтвердження коду УКТЗЕД, який передбачає звільнення від сплати додаткового акцизу.

Так, на виконання злочинного умислу, 27.06.2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 15:00, перебуваючи на вулиці Вацлава Гавела в м. Києві, ОСОБА_6 зустрівся із ОСОБА_16 , який представляв інтереси ТОВ «Оператор газотранспортної системи України». На цій зустрічі ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_16 про свою обізнаність із ходом митного оформлення вантажу на ВМО 3 митного посту «Східний», а саме товару «пересувна газова станція на базі автомобіля Renault».

Також, під час цієї зустрічі, ОСОБА_6 заявив ОСОБА_16 про наміри співробітників митного посту «Східний» та управління по боротьбі з контрабандою Київської митниці підтвердити код товару УКТЗЕД, який передбачає необхідність списання грошових коштів у сумі 3,5 млн. грн., раніше перерахованих на рахунок Київської митниці в якості попередньої оплати за мито та акциз відповідно ПД № 24UA5U5 від 18.06.2024 року.

У ході подальшої розмови на цій же зустрічі ОСОБА_6 , повідомив, що він не зможе домовитись з відділом платежів, щоб не сплачувати зайві митні платежі, натомість в підтвердженні коду товару він допоможе. Після чого ОСОБА_6 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, невербально, шляхом демонстрації трьох пальців правої руки, висловив прохання надати йому за такі дії неправомірну вигоду у розмірі 30 000 доларів США, при цьому на уточнення ОСОБА_16 щодо розміру неправомірної вигоди, ОСОБА_6 підтвердив, що сума становить тридцять тисяч.

Таким чином ОСОБА_6 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, висунув прохання ОСОБА_16 надати неправомірну вигоду у розмірі 30 000 доларів США, що становить особливо великий розмір, за вчинення та невчинення ним дій в інтересах ОСОБА_16 , а саме за прийняття рішення про підтвердження коду товару «пересувної газової станції на базі автомобіля Renault» УКТЗЕД при проведенні митних формальностей вказаної станції на ВМО 3 митного посту «Східний», що надало би ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» право на застосування пільгової ставки митних платежів та, відповідно, повернення Київською митницею попередньо сплачених митних платежів за ПД № 24UA5U5 від 18.06.2024; безперешкодне митне оформлення вказаного вище товару.

Після цього, на виконання злочинного умислу одержати неправомірну вигоду, 28.06.2024 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_6 , використовуючи службове становище, підтвердив код УКТЗЕД на товар «пересувна газова станція на базі автомобіля Renault».

У подальшому, 28.06.2024 року, о 10 год. 57 хв., митний інспектор ОСОБА_18 , яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_6 , прийняла в роботу митну декларацію № 24UA5U5 та завершила митне оформлення за вказаною декларацію о 12 год 56 хв.

Надалі, діючи на виконання злочинного умислу щодо одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 , 28.06.2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не раніше 17 год. 00 хв., перебуваючи біля тенісних кортів «МТА» по АДРЕСА_3 , підтвердив ОСОБА_16 , що раніше озвучена ним сума неправомірної вигоди у розмірі 30 000 доларів США, призначена саме йому за вчинення вище вказаних дій. Також, під час цієї зустрічі ОСОБА_6 поінформував ОСОБА_16 , що прийняв рішення про підтвердження коду УКТЗЕД та завершення 28.06.2024 року співробітниками митного поста «Східний» митного оформлення товару «пересувна газова станція на базі автомобіля Renault». Після цього, на виконання раніше досягнутих домовленостей, 03.07.2024 року, о 15 год. 50 хв., ОСОБА_6 , використовуючи номер мобільного телефону НОМЕР_1 зателефонував із використанням месенджеру «WhatsApp» ОСОБА_16 . В ході цієї розмови, ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_6 , що зібрав раніше обумовлену суму неправомірної вигоди у розмірі 30 000 доларів США та запропонував привезти кошти. В свою чергу, ОСОБА_6 повідомив, що він на роботі та запропонував зустрітись ввечері, на що ОСОБА_16 погодився.

З метою одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_16 , 03.07.2024 року, о 19 год. 28 хв., ОСОБА_6 у месенджері «Telegram» створив таємний чат, у який надіслав ОСОБА_16 геолокацію місця зустрічі, орієнтовно біля Горіхуватських озер у Голосіївському парку м. Києва. Пізніше, 03.07.2024 року, о 20 год. 24 хв., ОСОБА_6 у раніше створеному таємному чаті в месенджері «Telegram» надіслав ОСОБА_16 нову геолокацію, приблизно на перехресті вулиці Оріхуватівської та Голосіївського проспекту в м. Києві, навпроти Голосіївського парку.

03.07.2024 року о 20 год. 41 хв., ОСОБА_16 прибув на вказану ОСОБА_6 локацію, де в автомобілі «Lexus RХ» чорного кольору із номерним знаком, НОМЕР_2 , за кермом перебував ОСОБА_6 , який сказав ОСОБА_16 підійти до його машини.

ОСОБА_16 , розуміючи, що ОСОБА_6 мінімізував спілкування із ним, розуміючи протиправний характер своїх дій та побоюючись викриття з боку правоохоронних органів, взяв на задньому сидінні свого авто барсетку, у якій були 30 000 доларів США, поміщені у білий паперовий конверт, після чого прослідував до автомобіля «Lexus RХ» чорного кольору із номерним знаком, НОМЕР_2 .

ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою приховування протиправного характеру своїх дій відкрив багажник автомобіля «Lexus RХ» чорного кольору із номерним знаком, НОМЕР_2 , підняв нижню полицю, яка закриває запасне колесо та показав ОСОБА_16 рукою на нішу під даною полицею, демонструючи таким чином місце, куди останній мав заховати грошові кошти, раніше обумовлені як неправомірну вигоду.

Таким чином, 03.07.2024 року, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі, перебуваючи на перехресті вулиці Оріхуватівської та Голосіївського проспекту в м. Києві, навпроти Голосіївського парку, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи службове становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, близько 20 год. 41 хв. одержав для себе та третіх осіб від представника ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» неправомірну вигоду у вигляді обумовлених раніше грошових коштів у сумі 30 000 (тридцяти тисяч) доларів США (що згідно з курсом Національного банку України на 04.07.2024 року становило 1 222 428 грн.) за вчинення в інтересах ОСОБА_16 з використанням службового становища, а саме за: прийняття рішення про підтвердження коду товару «пересувної газової станції на базі автомобіля Renault» за УКТЗЕД при проведенні митних формальностей вказаної станції на ВМО 3 митного посту «Східний», що надало би ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» право на застосування пільгової ставки митних платежів та, відповідно, повернення Київською митницею попередньо сплачених митних платежів за ПД № 24UA5U5; безперешкодне митне оформлення вказаного вище товару, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

04.07.2024 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

У клопотанні слідчий зазначив, що на даний час існують ризики, які дають достатньо підстав вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, як вказував у клопотанні слідчий,застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється тим, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у зв`язку з чим слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням підозрюваному застави у розмірі 1982 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на час вчинення кримінального правопорушення, що становить 6 001 496 грн.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000810 від 26.06.2024 року.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 визначено до 01 вересня 2024 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 4 542 000 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1. не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

2. повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3. прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

4. утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з свідками у кримінальному провадженні;

5. здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді обов`язків - 60 днів з моменту внесення підозрюваним застави у розмірі, визначеному судом, в межах строку досудового розслідування.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрюваний ОСОБА_6 , якому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, може змінити місце свого постійного проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, а також із використанням своїх зв`язків, які мають можливість внести відомості до відповідних баз даних для безперешкодного перетину державного кордону України. Крім того, ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, переховувався від органів досудового розслідування, оскільки, свідомо нехтуючи безпекою власних дітей та мешканців м. Києва, порушуючи правила дорожнього руху, втік з місця злочину.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) зумовлено тим, що на даний час не встановлено всіх речей (речових доказів) та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення. Підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи не під вартою, може знищити або сховати вказані матеріальні об`єкти та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з використанням свого службового становища, зв`язків у органах виконавчої влади та місцевого самоврядування може незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані у кримінальному провадженні з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань у кримінальному провадженні.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджання кримінальному провадженню), є доведеним, оскільки на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення його злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб. Про це, зокрема, свідчить те, що після отримання неправомірної вигоди з метою уникнення покарання ОСОБА_6 втік з місця злочину та знищив речові докази, що мають істотне значення для доказування його винуватості.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється та вчинити інші кримінальні правопорушення, пов`язані із одержанням неправомірної вигоди за безперешкодне митне оформлення товарів в зоні діяльності Київської митниці.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 1500 прожиткових мінімумів, що становить 4 542 000 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Викладені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний є багатодітним батьком та має на утриманні трьох доньок, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для підозрюваного ОСОБА_6 , є необґрунтованими, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, та даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава саме у виді 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів.

Із оскаржуваної ухвали також вбачається, що, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував стан здоров`я ОСОБА_6 зазначивши, що доказів того, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді не надано, а тому правильним є висновок слідчого судді, що таких перешкод для тримання ОСОБА_6 під вартою немає.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3