справа № 619/1850/21
провадження № 1-кп/619/26/24
УХВАЛА

24 липня 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001021 від 06.10.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вовчанськ Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3 .

Суть питання, що вирішується ухвалою.

У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою суду від 12.06.2024 щодоОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою 09 серпня 2024 року без визначення застави.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, обґрунтовуючи необхідністю ефективного забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. А також запобігання спроб переховуватися від суду. Перебуваючи під заставою, обвинувачений не з`являвся до суду без поважних причин, у зв`язку з чим вбачаються підстави переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки покарання за даний злочин передбачає позбавлення волі на строк до 10 років, що свідчить про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений та захисник проти клопотання прокурора заперечують, вважають його безпідставним та необґрунтованим, просять змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки відсутня обґрунтована підозра, всі докази зібрані з суттєвим порушенням норм КПК і є недопустимими. Прокурором не обґрунтовано неможливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши клопотання прокурора та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Разом із тим, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що під час запобіжного заходу у вигляді застави обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово допускав порушення обов`язків щодо явки у судове засідання без поважних причин, у зв`язку з чим вбачаються підстави переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Як передбачено п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оскільки ОСОБА_3 , будучи раніше судимою особою згідно вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 20.01.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку 2 роки, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжує існувати, отже виправдовуєпродовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а фактичні обставини інкримінованого останньому тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченогоОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу та бере до уваги і те, що навіть, якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, однак, обставини, за яких останній обвинувачується у вчиненні злочину, його тяжкість, дають обґрунтовані підстави вважати, що такий ризик має місце і його запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суд зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту є ускладненим.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність обґрунтованої підозри, то в силу положень частини 2 статті 42 КПК України, ОСОБА_3 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, тому судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Отже, суд вважає, що доводи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на інший, більш м`який є непереконливими та такими, що не заслуговують на увагу, отже задоволенню не підлягає та наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 без визначення застави, враховуючи вимоги п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 331, 392 КПК України, суд

постановив:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 20 вересня 2024 року.

Відмовити у клопотанні обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а обвинуваченим у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1