ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року

справа № 348/1997/20

провадження № 51-1017 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000467 від 18 липня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 19 червня 2023 року стосовно ОСОБА_6 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Вказане кримінальне провадження розглянуто із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

За обставин, встановлених у вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 18 липня 2020 року біля 04:00 год, в темну пору доби, будучи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Skoda Oktavia», із реєстраційним номером НОМЕР_1 , перед початком руху узбіччям дороги, що поруч із зупинкою громадського транспорту по вул. Шевченка у с. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області , проявив неуважність та не переконався в безпечності виконання маневру розвороту, і що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, із узбіччя проїжджої частини вказаної вулиці розпочав рух автомобілем на проїжджу частину дороги.

Внаслідок зазначених дій, водій автомобіля марки «Skoda Oktavia» ОСОБА_6 вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який потрапив під передні колеса автомобіля, що спричинило притискання його тіла між днищем автомобіля та дорожнім покриттям.

В подальшому водій ОСОБА_6 декілька разів здійснив маневр автомобілем вперед і назад та шляхом волочіння тіла потерпілого об дорожнє покриття, завдав додаткові тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_6 , усвідомивши, що здійснив наїзд на пішохода, покинув його та залишив місце вчинення злочину.

При цьому водій ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), а саме пунктів 2.3. б), д), 2.9. а), 10.1., 12.1.

В результаті порушення водієм ОСОБА_6 ПДР сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_8 помер о 05:20 год 22 липня 2020 року.

Вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 19 червня 2023 року вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2022 рокустосовно ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання, ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Короткий зміст наведених у касаційних скаргах вимог та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 19 червня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасуватита призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що не погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який при ухваленні вироку зазначив про хибність висновків місцевого суду щодо можливості виправлення обвинуваченого із застосуванням ст. 75 КК виходячи із тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановлених судом обставин справи та особи винного внаслідок чого порушив вимоги ст. 370 КПК, при цьому, як зауважує сторона захисту, суд апеляційної інстанції належним чином не обгрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.

Так, захисник посилається на те, що ОСОБА_6 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, розкаявся за вчинене, засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність, тривалий час виконував покладені на нього вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2022 року обов`язки.

На думку захисника, про щирість каяття, сприяння розкриттю злочину, позитивну посткримінальну поведінку та бажання виправити вчинене свідчить те, що ОСОБА_6 :

- добровільно брав участь у всіх слідчих діях, надавав слідчим послідовні та правдиві пояснення, розповів обставини вчинення кримінального правопорушення, попросив вибачення у потерпілої, повністю відшкодував завдані їй збитки, що підтверджується письмовою заявою та розпискою, поданою останньою до суду;

- в повному обсязі сплатив цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 на суму 16297,58 грн, поданий стороною обвинувачення, та сплатив вартість проведених експертиз.

Крім цього захисник звертає увагу на те, що зміст вироку Івано-Франківського апеляційного суду від 19 червня 2023 року взагалі не містить опису чи враховувалися судом апеляційної інстанції при призначенні покарання обставини, що його пом`якшують.

Також захисник вважає, що суд апеляційної інстанції, посилаючись у вироку на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не врахував обставини його вчинення та поведінку потерпілого, зокрема те, що останній, у темну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, лежав перед автомобілем ОСОБА_6 , який був припаркований на зупинці.

Вказує, що перед початком руху ОСОБА_6 потерпілого не бачив, кілька разів рушав автомобілем з місця, однак автомобіль стикався з перешкодою, що це за перешкода з водійського сидіння не бачив, однак коли від`їхав назад на більшу відстань, побачив, що перед автомобілем лежить потерпілий та викликав останньому швидку допомогу.

Крім того, на думку захисника, судом апеляційної інстанції не в повній мірі враховані характеризуючі дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він:

- під час досудового розслідування виконував покладені на нього процесуальні обов`язки;

- не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, був офіційно працевлаштований на посаді пакувальника, де також позитивно характеризувався, одружений, раніше та протягом часу розгляду даної справи до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, правил дорожнього руху не порушував, з початку повномасштабного вторгнення рф займався волонтерською діяльністю, за що нагороджений нагрудним знаком «Волонтер України», має на утриманні малолітню дитину та проживає з матір`ю, якій допомагає матеріально та по господарству, оскільки остання не може себе повноцінно обслуговувати через хворобу;

- згідно з досудовою доповіддю у обвинуваченого позитивна соціально-психологічна характеристика, ймовірність вчинення злочину повторно середня, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, середній, при цьому орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі;

- ОСОБА_6 викликав швидку медичну допомогу після вчинення злочину, допомагав завантажити потерпілого в автомобіль закладу охорони здоров`я, в подальшому навідувався до останнього бажаючи дізнатись про стан його здоров`я.

Суд апеляційної інстанції, як зазначає захисник, формально навів деякі характеризуючі дані про особу ОСОБА_6 , однак не надав їм належної оцінки.

Не погоджується захисник і з зазначеним у вироку суду апеляційної інстанції про те, що потерпіла змінила свою думку щодо міри покарання.

Зокрема, захисник зазначає, що:

- під час розгляду справи було заслухано пояснення потерпілої, досліджено її письмову заяву та розписки, відповідно до яких потерпілій ОСОБА_9 повністю відшкодовано завдані збитки в сумі 100000 грн, при цьому розмір збитків визначений нею самостійно;

- у заяві викладена думка потерпілої щодо міри покарання та можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання;

- в подальшому потерпіла просила призначити покарання на розсуд суду, відповідно до закону, що не суперечить її позиції висловленій в попередній поданій нею заяві, при цьому останньою не оскаржувалося призначене ОСОБА_6 покарання, що свідчить про її згоду з вироком місцевого суду, а в суді апеляційної інстанцій остання зазначила про своє небажання з`являтися у судові засідання та просила закрити справу.

Разом з цим, захисник вважає невмотивованим вирок суду апеляційної інстанції в частині призначення покарання більшого за мінімальну межу, передбачену санкцією ст. 286 КК, оскільки, на його думку, наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання, характеризуючі дані про особу ОСОБА_6 , а також обставини вчинення кримінального правопорушення, дають підстави для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією цієї статті.

Водночас, незарахування у відбуту частину покарання періоду перебування ОСОБА_6 під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року, на думку захисника, є порушенням, допущеним судом апеляційної інстанції.

Окремо захисник звертає увагу на ту обставину, що на даний час ОСОБА_6 проходить військову службу за мобілізацією.

Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні:

- захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Додатково захисник просив звернути увагу на дані, що характеризують особу ОСОБА_6 , які були долучені до клопотання, а саме: посвідчення учасника бойових дій, що підтверджує проходження останнім військової служби та безпосередню участь у бойових діях; медичні характеристики, з яких вбачаються підстави отримання поранення; свідоцтво про хворобу, в описовій частині якого зазначено про стан здоров`я ОСОБА_6 та вказано, що під час виконання бойового завдання останній отримав акубаротравми, і що таке захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, крім цього наведено дані щодо психічного стану засудженого; довідку ВЛК, відповідно до якої ОСОБА_6 тривалий час перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, при цьому за результатами обстеження його було визнано непридатним до військової служби за спеціальністю; службової характеристики, згідно з якою за час військової служби ОСОБА_6 зарекомендував себе як порядний, дисциплінований та відповідальний військовослужбовець;

- прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника, просила оскаржуване судове рішення залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

З огляду на зазначене, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Таким чином, при розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із тих фактичних обставин, які встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначених положень КПК суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги захисника, які стосуються виклику швидкої допомоги після вчинення злочинута надання допомоги у завантаженні потерпілого до автомобіля закладу охорони здоров`я.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо неврахування судом апеляційної інстанції відшкодування завданих потерпілій збитків, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що такі доводи не є обґрунтованими.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 439/397/17, провадження № 13-66кс18) зазначено, що позбавлення життя людини є наслідком, що має незворотний характер. Це також випливає з законодавчого визначення смерті відповідно до ст. 52 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за якою моментом незворотної смерті людини є момент смерті її головного мозку або її біологічна смерть. Втрата життя людини, яке відповідно до ст. 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не підлягає відшкодуванню. Життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті.

Доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого Суд, ураховуючи надані матеріали кримінального провадження, також не може взяти до уваги як обґрунтовані з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, місцевий суд, вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких злочинів, характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення та обставини його вчинення, необережну форму вини обвинуваченого, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, одружений, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, яка свідчить про прагнення винного згладити наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, критичне ставлення до вчиненого, наявність міцних соціальних зв`язків.

Водночас, обставинами, які пом`якшують покарання судом було визнано щире каяття, відшкодування шкоди потерпілій, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання судом було визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, врахувавши вказані обставини в їх сукупності, тяжкість вчиненого злочину, особу ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, позитивну посткримінальну поведінку, наявність кількох пом`якшуючих обставин, думку потерпілої про відсутність у неї претензій, добровільне відшкодування шкоди, витрат на лікування та судових витрат, досудову доповідь органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі, призначивши ОСОБА_6 , покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, суд першої інстанції також дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, поданої з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, погодився з рішенням місцевого суду саме в частині виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. При цьому скасував вирок суду першої інстанції лише в частині застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК, з огляду на обставини, які були враховані судами попередніх інстанцій, в тому числі вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про суспільну небезпечність вказаного діяння, в цілому не спростовує законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині.

Водночас, Суд уважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів провадження, постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 348/1997/20 (провадження № 51-1017 км 23) було скасовано ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року (якою вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_6 залишено без змін) та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Скасовуючи зазначену ухвалу, колегія суддів суду касаційної інстанції, серед іншого, зазначила, що наведені судом апеляційної інстанції обставини не вказують на наявність достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, оскільки апеляційний суд достатньою мірою не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та конкретні обставини справи, при цьому належним не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора і не обґрунтував свого висновку про законність рішення суду першої інстанції, внаслідок чого порушив вимоги статей 370, 419 КПК.

З огляду на зазначене, колегія суддів у постанові від 18 травня 2023 року зауважила, що при новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахуватизазначене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме - ст. 75 КК.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури, на виконання вказівок суду касаційної інстанції, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції обставини справи та особу винного, вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого із застосуванням ст. 75 КК, проте, на думку колегії суддів, не в повній мірі врахував надані стороною захисту в ході апеляційного розгляді дані, що характеризують особу ОСОБА_6 (які також не враховувалися у постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року при скасуванні ухвали суду апеляційної інстанції від 15 листопада 2022 року), а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідку про склад сім`ї, характеристику та довідку про працевлаштування ОСОБА_6 з ТОВ «ПБС», копію повістки до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, під час касаційного розгляду даного кримінального провадження стороною захисту наведені додаткові дані про особу засудженого ОСОБА_6 .

Зокрема, до початку касаційного розгляду від захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшла заява про долучення до матеріалів провадження документів, які характеризують дані про особу засудженого, а саме копій: посвідчення нагородження нагрудним знаком «Волонтер України; посвідчення учасника бойових дій; медичної характеристики; свідоцтва про хворобу; службової характеристики; довідок про обставини травми; військово-лікарської комісії; наказу.

Частиною 2 ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

З огляду на вищезазначене, Суд вважає за необхідне змінити вирок суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 та застосувати до останнього інститут звільнення від відбування покарання.

Частиною 1 ст. 75 КК (у редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення) передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи зазначені положення кримінального закону, а також, крім обставин справи, враховуючи:

- тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких;

- дані про особу ОСОБА_6 , які не враховувалися при ухваленні постанови Верховного Суду від 18 травня 2023 року, а саме те, що ОСОБА_6 був працевлаштований, позитивно характеризувався, у нього 01 червня 2023 року народилася донька, з початку повномасштабного вторгнення рф займався волонтерською діяльністю, за що нагороджений нагрудним знаком «Волонтер України», став на захист України, згідно службових характеристик характеризується як порядний, дисциплінований та відповідальний військовослужбовець, є учасником бойових дій, отримав внаслідок ракетного та артилерійського обстрілів вибухові травми (акубаротравми), має захворювання, пов`язані з проходженням військової служби та захистом Батьківщини;

- дані досудової доповіді щодо особи ОСОБА_6 про те, що ймовірність вчинення обвинуваченим злочину повторно середня, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, середній, у зв`язку з чим орган пробації вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі,

колегія суддів дійшла висновку про можливість зміни вироку суду апеляційної інстанції та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Разом з цим, з огляду на:

- відомості реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні;

- зміст наявної у матеріалах провадження ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якою постановлено рахувати строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 з 18 год 50 хв 18 липня 2020 року, а також визначено заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 43 940 грн;

- квитанцію про сплату заставодавцем суми застави від 30 липня 2020 року,

колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги захисника в частині допущеного судом апеляційної інстанції порушення щодо незарахування у відбуту частину покарання періоду перебування ОСОБА_6 під вартою.

За таких обставин (з огляду на зміст вимог касаційної скарги), касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду апеляційної інстанції - зміні з вищезазначених підстав.

Керуючись статтями 432, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 19 червня 2023 року стосовно ОСОБА_6 змінити.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 18 липня 2020 року по 30 липня 2020 року у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3