Номер провадження: 11-кп/813/2086/24
Справа № 513/600/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 в порядку підготовки кримінального провадження до апеляційного розгляду (п.3 ч.1 ст. 401 КПК України),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 в рамках апеляційного розгляду кримінального провадження №0000241 від 23.02.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 02.07.2024 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове Тарутино, Тарутинського району, Одеської області, громадянина України, із середньою-спеціальної освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування строком на 3 (три) рок, з конфіскацією всього належного йому майна.

Вироком суду скасовано застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави, який був визначений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року.

Повернуто заставодавцю ОСОБА_7 заставу у розмірі 333 710.66 грн. внесену ним за ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Одеській області.

Повернути заставодавцю ОСОБА_7 заставу у розмірі 333 710.66 грн. внесену ним за ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Одеській області.

Повернути заставодавцю ОСОБА_8 заставу у розмірі 333 710.68 грн. внесену ним за ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Одеській області.

Вироком суду застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання засудженому рахується з моменту взяття його під варту, а саме з 02.07.2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення в період з дня затримання - 16.03.2023 року, по день звільнення з-під варти під заставу - 10.05.2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Крім того, разом з апеляційною скаргою, захисник подав клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу в порядку п.3 ч.1 ст.401 КПК України з тримання під вартою на заставу.

02.08.2024 року кримінальне провадження надійшло до апеляційного суду та на підставі протоколу автоматизованого розподілу розподіллено в провадження головуючого судді ОСОБА_2 , фактично передане судді 05.08.2024 року.

На виконання вимог ст.398 КПК України, 06.08.2024 року, головуючим суддею відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 401 КПК України, суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції: вирішує інші клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 16.08.2024 року по 30.08.2024 року, строк на подання заперечень на апеляційну скаргу встановлено до 03.09.2024 року та призначено до розгляду клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на 03.09.2024 в порядку п.3 ч.1 ст.401 КПК України.

У клопотанні захисник посилається на те, що ОСОБА_6 до постановлення вироку перебував під заставою, умови запобіжного заходу не порушував, з`являвся до суду першої інстанції. Звертає увагу, що прокурор у місцевому суді не наполягав на застосуванні до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, але вироком суду до обвинуваченого безпідставно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Розгляд клопотання захисника проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , який не подавав клопотання про особисту участь у судовому засіданні під час вирішення судом вказаного питання. Захисник не просив забезпечити участь обвинуваченого на стадії розгляду клопотання.

За таких обставин та враховуючи позицію учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду клопотання захисника за відсутністю обвинуваченого, суддя-доповідач вважає, що судом створені всі умови для реалізації права обвинуваченого на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши захисника ОСОБА_5 , який підтримав клопотання та просив його задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання; суддя-доповідач дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України (далі - КПК), у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається, окрім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі, рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Таким чином, слід констатувати, що положеннями ст.374 КПК закріплено обов`язок суду під час постановлення вироку вирішити питання щодо запобіжного заходу, який буде забезпечувати виконання ухваленого вироку. У випадку, коли таку особу засуджено до позбавлення волі, за відсутності встановлених виняткових випадків, відносно неї застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У даному кримінальному провадженні, вирокоммісцевого суду обвинувачений визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та йому призначене покарання у виді 8 (восьми) років позбавленні волі.

До набрання вироком суду законної сили до обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, він взятий під варту в заді суду.

Розглядаючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суддя-доповідач керується наступними положеннями кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК,у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається, окрім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі, рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Із вироку місцевого суду вбачається, що суд виконав приписи абз.12 п.2 ч.4 ст.374 КПК, а саме ухвалюючи вирок вирішив питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема прийняв рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили з урахуванням того, що вироком останньому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Суд звертає увагу, що виходячи з наведеної правової конструкції ст.374 КПК, у вироку суду вказаний конкретний, обумовлений часовими рамками строк тримання його під вартою, а саме: до набрання вироком законної сили, що узгоджується з принципом правової визначеності, який є загальною ідеєю Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та верховенством права з огляду на ч.1 ст.115 КПК, якою передбачено обчислення строків, встановлених цим Кодексом не тільки годинами, днями і місяцями, але й вказівкою на подію (в даному випадку дату набрання вироком законної сили), що не суперечить принципу законності.

Слід звернути увагу, що після проголошення вироку запобіжний захід відіграє роль заходу забезпечення виконання покарання, покликаного запобігти спробам втечі обвинуваченого та ухилення від відбування призначеного покарання, вчинення нових злочинів, а також як захід забезпечення належної процесуальної поведінки під час гіпотетично можливого провадження з перегляду судового рішення в апеляційному порядку.

Одночасно з цим, Кримінальний процесуальний кодекс України не встановлює особливостей процедури обрання чи зміни запобіжного заходу на різних стадіях кримінального провадження (досудового розслідування, судового розгляду, апеляційного перегляду тощо), у зв`язку з чим суд першої інстанції, обґрунтовано застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04.06.2015 року.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Руслан Яковенко проти України» (пункт 46), зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. Особа засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «с» пункту 1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть, якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно із ст.5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті коли виникають нові обставини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, починаючи з дати постановлення вироку, навіть якщо лише судом першої інстанції, підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції.

Словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoffv. Germany) від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7).

Отже, у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання (справа «Руслан Яковенко проти України», п. 32).

На стадії винесення вироку, після здійснення судового розгляду кримінального провадження по суті, дослідження усіх доказів та обставин у справі, коли у розпорядженні суду наявні усі матеріали кримінального провадження, суд повною мірою володіє усією інформацією, яка дозволяє йому прийняти обґрунтоване рішення щодо визначення обвинуваченій особі запобіжного заходу.

Особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції .

У пункті 3 статті 5 Конвенції зазначено, що гарантія, передбачена підпунктом «с» пункту 1 ст. 5 Конвенції, надає право особі негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і такій особі має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, у тому числі - у зв`язку із застосуванням відносно особи запобіжного заходу у вигляді застави. У той же час, відносно осіб, які затримані відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції положення пункту 3 статті 5 Конвенції не застосовні.

Крім того, суддя-доповідач вважає за необхідне оцінювати доводи клопотання захисника ОСОБА_5 через призму приписів ст.ст. 200 та 201 КПК, відповідно до яких зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. Водночас підставами звернення з клопотанням про зміну/скасування запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

Разом з тим, із клопотання захисника ОСОБА_5 вбачається, що у якості підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , захисник посилається на те, що до постановлення вироку обвинувачений не перебував під вартою та з`являвся в судові засідання, а отже запобіжний захід у виді застави, і на стадії апеляційного перегляду вироку місцевого суду зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Проте вказані доводи є необґрунтованими, оскільки питання щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому в подальшому було вирішено оскарженим вироком місцевого суду з огляду на призначене судом покарання у виді реального позбавлення волі.

При цьому, суддя-доповідач вважає, що оскаржений вирок суду в частині рішення щодо запобіжного заходу є достатньо мотивованим та не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зважаючи на існування у цьому провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, суддя-доповідач звертає увагу, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.5 ст.132 КПК).

Відтак, для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, остання повинна довести, що обставини, наведені у ст. 194 КПК, які враховувались судом при застосуванні запобіжного заходу, перестали існувати або ж їх вага суттєво зменшилась.

Натомість, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому не містить жодних доводів на підтвердження зміни обставин, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу за вироком суду, оцінивши які суд міг би дійти висновку про відсутність підстав подальшого тримання обвинуваченого під вартою або наявність суттєвих обставин та підстав для зміни запобіжного заходу на інший, менш обтяжливий.

За наведених обставин, посилання захисника ОСОБА_5 на те, що обвинуваченому ОСОБА_6 на даний час можливо змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, з огляду на правову кваліфікацію злочину за який він засуджений, а також вид та строк призначеного вироком суду покарання, є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суддею-доповідачем не встановлено підстав для задоволення клопотання захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 418, 419, 532 КПК України, суддя-доповідач,

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 року, 05.10.2000 народження, в кримінальному проваджені №0000241.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду ОСОБА_2