КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №381/400/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/917/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Центрального регіону ОСОБА_9 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року відносно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стендаль Федеративної Республіки Німеччина, українця, громадянина України, із неповною вищою освітою, одруженого, військовослужбовця, призваного за мобілізацією, начальника групи логістики військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «капітан», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять ) років. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, покладено на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку - 26.09.2023 року. Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набуття вироком законної сили залишено без зміни у виді особистого зобов`язання.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 24.02.2022 року капітана ОСОБА_7 призвано на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 20 капітана ОСОБА_7 призначено на посаду начальника групи логістики цієї ж військової частини.

Під час проходження військової служби, капітан ОСОБА_7 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути дисциплінованим, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати негідних вчинків.

Зі змісту ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Однак, у порушення вищевказаних норм законодавства України, 09.09.2022 року капітан ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішив стати на злочинний шлях та вчинити кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 09.09.2022 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, із залізничного вокзалу « Фастів-1 », що у м. Фастів Київської області , до військової частини НОМЕР_1 , розташованої на території Комунального некомерційного підприємства Фастівської міської ради « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 було доставлено військовослужбовця цієї ж військової частини солдата ОСОБА_10 , на якого у електропоїзді, сполученням «Київ-Роток», на лінію «102» надійшли скарги від пасажирів, що останній перебуває у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння, необережно поводиться із вогнепальною зброєю та у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_10 поводив себе агресивно, спричинив тілесні ушкодження військовослужбовцю сержанту ОСОБА_11 .

З метою встановлення факту вживання ОСОБА_10 наркотичних засобів чи алкогольних напоїв, притягнення його до дисциплінарної відповідальності, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями цієї ж військової частини, а саме: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , посадили ОСОБА_10 до службового автомобіля «Mitsubishi Outleander», військовий номерний знак НОМЕР_2 , з наміром поїхати до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 ( АДРЕСА_2 ) для проведення медичного освідування останнього. Виїхавши за територію військової частини, ОСОБА_7 попросив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити автомобіль, щоб провести із ОСОБА_10 індивідуальну бесіду.

У подальшому, цього ж дня, приблизно о 21 годині 10 хвилин, залишившись наодинці із ОСОБА_10 в автомобілі, ОСОБА_7 змінив маршрут та попрямував вже без ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до с. Мала Снітинка Фастівського району Київської області, а саме до перехрестя вулиць Юрія Гагаріна та Унавської, де прибувши на вказане місце, приблизно о 21 годині 30 хвилин 09.09.2022 року, вийшовши із автомобіля, ОСОБА_7 з ОСОБА_10 попрямували до водойми, яка знаходилася на відстані приблизно 100 метрів від автомобіля та прямуючи до водойми, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник конфлікт, який переріс у сварку та боротьбу між ними.

В цей час, у ході конфлікту, що тривав на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_7 , перебуваючи на березі водойми, що поблизу с. Мала Снітинка Фастівського району Київської області, діючи умисно, керуючись мотивом, що ґрунтувався на раптово виниклих особистих неприязних стосунках із ОСОБА_10 , з метою заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, правою рукою дістав із зафіксованої на правому стегні кобури, отриманий у військовій частині НОМЕР_1 пістолет Тульський Токарєв «ТТ», калібру 7,62*25 мм, серії НОМЕР_3 , 1944 року випуску, який направив у напрямку голови ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: дірчастих переломів лобної і потиличної кісток з множинними лініями переломів на склепінні і основі черепа, дефекти оболонок головного мозку, розчавлення його тканини, крововиливи під м`яку оболонку і шлуночки, рани в лобній і потиличній ділянках, що являють собою наскрізне вогнепальне поранення голови, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя, що призвело до смерті ОСОБА_10 на місці події.

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Центрального регіону подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Дослідити докази у кримінальному провадженні, а саме: витяг з ЄРДР від 10.09.2022 року, рапорт від 10.09.2022 року, протоколи огляду місця події від 09.09.2022 року та фото таблицею до нього та від 10.09.2022 року, постанову про визнання предметів речовими доказами від 10.09.2022 року, протокол огляду місця події (земельної ділянки) від 10.09.2022 року з додатком, висновки експертів від 10.09.2022 № 24, від 10.09.2022 року № 328, протокол проведення слідчого експерименту від 10.09.2022 року з додатком - оптичним диском з відеозаписом, висновки експертів від 18.10.2022 року, від 13.12.2022 року № 100/д/328, від 05.12.2022 року, від 14.12.2022 року, 20.12.2022 року № 100/д/328, протокол проведення слідчого експерименту від 16.12.2022 року. Допитати потерпілу ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги в частині неповноти судового розгляду прокурор вказує на те, що під час судового розгляду не була допитана потерпіла ОСОБА_13 та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , показання яких є важливими в кримінальному провадженні.

Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, прокурор звертає увагу на наявність в провадженні суперечливих доказів, що мають істотне значення для висновків суду, яким не зазначено у вироку, чому суд взяв до уваги одні докази, інші відкинув. Зокрема, є суперечності між слідчими експериментами з участю ОСОБА_7 , в яких останній 10.09.2022 року вказував, що постріл відбувався в ході боротьби з потерпілим в положенні стоячи, а під час слідчої дії 16.12.2022 року зазначав, що постріл відбувався під час падіння у ході боротьби з потерпілим. Крім того, пояснення ОСОБА_7 під час слідчого експерименту від 16.12.2022 року про те, що ОСОБА_10 вихопив у нього пістолет та тримав його, суперечать висновку експерта від 14.12.2022 року № СЕ-19/111-22/41293-БД.

Поряд з цим, прокурор звертає увагу на вказані припущення у висновках експертів від 23.12.2022 року № 100/д/328 та від 29.12.2022 року № 100/д/328 про не виключення можливості утворення вогнепального поранення ОСОБА_10 за обставин, на які вказує ОСОБА_7 під час проведення слідчих експериментів.

Крім того, на обґрунтування доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону прокурор посилається на порушення судом при ухваленні вироку положень статей 2, 9, 370, п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України. Зокрема зазначає, що суд перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 на ч.1 ст. 119 КК України не виклав у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначив мотивів фактичної зміни обвинувачення з зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин у провадженні, що є підставою для скасування вироку суду.

Щодо апеляційних вимог неправильного застосування кримінального закону прокурор зазначив, що суд безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.1 ст. 119 КК України. Не погоджуючись з такою кваліфікацією дій обвинуваченого прокурор посилається на необхідність врахування висновку експерта щодо судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , відповідно до якого у останнього виявлено наскрізне вогнепальне поранення голови, гематома з садном на чолі і синці на нижніх кінцівках. Враховуючи характер поранення і напрямок раневого каналу, спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, прокурор вважає за можливе дійти висновку, що постріл був невипадковим, а навпаки прицільним, адже здійснений в життєво важливу частину тіла - голову. При цьому важлива також обстановка і місце вчинення злочину, оскільки ОСОБА_7 попросив свідків вийти з автомобіля та поїхав до безлюдного місця до берега водойми в темну пору доби. Крім того, ОСОБА_7 як військовослужбовець, з 2014 року проходить військову службу, має гарні навички стрільби та поводження зі зброєю, тому знав і не міг не передбачати, до яких тяжких наслідків призведе застосування зброї. Судом не враховано ці обставини, а також те, що після вчинення протиправних дій, ОСОБА_7 не намагався надати потерпілому першу невідкладну допомогу, покинув місце події, не повідомив органи поліції про вчинення кримінального правопорушення.

Тому, врахувавши усі обставини вчиненого діяння в їх сукупності, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранення, виникнення в ході конфлікту раптово неприязних стосунків між потерпілим та обвинуваченим, здійснення пострілу з близької відстані, органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, оскільки обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав наслідки, хоча не бажав, але свідомо припускав настання наслідків.

Крім того, прокурор зазначає, що суд при перекваліфікації дій обвинуваченого не врахував обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Вважає, що суд безпідставно врахував пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_7 не визнавав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, змінював свої показання на досудовому слідстві та під час слідчих експериментів, також 17.01.2023 року відмовився від поліграфічного дослідження, що свідчить про не сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення. Також обвинувачений не повідомив в ході слідства та судового розгляду за яких обставин потерпілий ОСОБА_10 отримав ушкодження, зазначені у висновку експерта № 328 та не пояснив, в який момент був взведений курок пістолета ТТ, з якого здійснено постріл. Надані обвинуваченим в судовому засіданні показання є визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, а не щирим каяттям.

На думку прокурора, рішення суду про призначення обвинуваченому покарання з застосуванням положень статей 75, 76 КК України є немотивованим належним чином, оскільки суд не обґрунтував підстав, з яких дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому суд не врахував належним чином того, що ОСОБА_7 попросив колег військовослужбовців покинути службовий автомобіль, і залишившись з потерпілим на одинці, скористався його станом алкогольного сп`яніння та відвіз його в безлюдне місце в темну пору доби, який був без зброї та структурою тіла потерпілий був нижчим від обвинуваченого, худішої тіла будови. Прокурор зазначає, що в даному випадку вбачається очевидна диспропорція між вчиненим кримінальним правопорушенням, наслідками та звільненням від покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Положення ч. 3 ст. 404 КПК України визначають умови, за яких суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та може дослідити докази.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначив клопотання про дослідження доказів у кримінальному провадженні та допит потерпілої і свідків. Дослідження наведених у скарзі прокурором доказів судом апеляційної інстанції не узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України, та обумовлене незгодою сторони обвинувачення з оцінкою, наданою доказам судом першої інстанції, та прийнятим судовим рішенням, що, у розумінні положень ч. 3 ст. 404 КПК України, само по собі не є підставою для повторного дослідження обставин провадження і наявних у провадженні доказів при апеляційному розгляді. Не вбачає також колегія і підстав для допиту потерпілої та свідків.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, зазначаються:

- формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи зазначені положення норм КПК України, колегія суддів погоджується з доводами прокурора в апеляційній скарзі щодо істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та вважає їх обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 09.09.2022 року приблизно о 21 годині 10 хвилин, залишившись наодинці із ОСОБА_10 в автомобілі, ОСОБА_7 змінив маршрут та попрямував вже без ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до с. Мала Снітинка Фастівського району Київської області, а саме до перехрестя вулиць Юрія Гагаріна та Унавської та приблизно о 21 годині 30 хвилин 09.09.2022 року вийшовши із автомобіля, ОСОБА_7 з ОСОБА_10 попрямували до водойми, яка знаходилася на відстані приблизно 100 метрів від автомобіля. Прямуючи до водойми, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник конфлікт, який переріс у сварку та боротьбу між ними. В цей час, у ході конфлікту, що тривав на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_7 , перебуваючи на березі водойми, що поблизу с. Мала Снітинка Фастівського району Київської області, діючи умисно, керуючись мотивом, що ґрунтувався на раптово виниклих особистих неприязних стосунках із ОСОБА_10 , з метою заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, правою рукою дістав із зафіксованої на правому стегні кобури, отриманий у військовій частині НОМЕР_1 пістолет Тульський Токарєв «ТТ», калібру 7,62*25 мм, серії НОМЕР_3 , 1944 року випуску, який направив у напрямку голови ОСОБА_10 та розуміючи, що постріл в голову спричинить критичні пошкодження головного органу центральної нервової системи - мозку, що призведе до його смерті, з близької дистанції здійснив один постріл в лобну ділянку голови ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: дірчастих переломів лобної і потиличної кісток з множинними лініями переломів на склепінні і основі черепа, дефекти оболонок головного мозку, розчавлення його тканини, крововиливи під м`яку оболонку і шлуночки, рани в лобній і потиличній ділянках, що являють собою наскрізне вогнепальне поранення голови, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя, що призвело до смерті ОСОБА_10 на місці події.

Згідно вироку, суд зазначив, що склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК є менш тяжким, аніж передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, а тому вважав за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, тому що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження та дійшов висновку, що дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати із ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України та вважав таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого правильною.

При цьому, прийнявши рішення щодо перекваліфікації дій обвинуваченого, суд обмежився лише мотивами зміни обвинувачення та послався на показання обвинуваченого, вказавши про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані конфлікту, маючи у своєму розпорядженні зброю, повинен був і міг передбачити настання негативних наслідків, зреагувавши на активні дії ОСОБА_10 по захопленню зброї та сприймаючи його дії як небезпеку, внаслідок боротьби вчинив необережні дії шляхом пострілу у бік останнього, що у сукупності свідчить про необережні дії з боку ОСОБА_7 та відсутність умислу на завдання смерті ОСОБА_10 . Обвинувачений маючи при собі зброю не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити.

Психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого, характерне для необережної форми вини злочинної недбалості. Обвинувачений через свою необережність позбавив потерпілого життя, чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України, і судовим розглядом встановлено винуватість ОСОБА_7 , за вчинення якого він підлягає покаранню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що умисел обвинуваченого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 не доведений.

Таким чином, суд першої інстанціїперекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 не виклав у вироку формулювання обвинувачення за ч.1 ст.119 КК України, визнаного судом доведеним, не зазначив доказів на підтвердження встановлених судом обставин у провадженні, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування вироку суду.

Згідно положень ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів відмічає, що не дотримання судом першої інстанції вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, перешкоджає апеляційному суду переглянути вирок в межах апеляційних доводів прокурора щодо неправильної перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.1 ст. 119 КК України та невідповідності призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку із застосуванням судом першої інстанції ст. 75 КК України.

У зв`язку з цим, виходячи із передбачених ч.6 ст.9, ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення законності, змагальності сторін у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що ухвалений вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 2 і ч. 3 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

При цьому апеляційний суд вважає, що під час нового судового розгляду суду першої інстанції належить перевірити доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, врахувати в повній мірі дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, інші доводи апеляційної скарги та врахувавши вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України прийняте законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 405,407, 412 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Центрального регіону ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року відносно ОСОБА_7 , скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4