ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС № 650/2897/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/430/24 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 серпня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кучерське Великоолександрівського р-ну Херсонської обл., громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 12 жовтня 2024 року, включно, та застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., з покладенням певних обов`язків при внесенні визначеної суми застави.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 15.05.2024 року, відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 серпня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 12 жовтня 2024 року, включно, та задоволено клопотання захисника про застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою без права внесення застави задовольнити у повному обсязі, продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, а саме до 12.10.2024 року включно, без права внесення застави.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваної ухвали як такої, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину) у розумінні ст.12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, яке їй загрожує у разі визнання винуватою.

Крім того, апелянт зазначає про існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які унеможливлюють жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України, окрім як тримання під вартою без права внесення застави, оскільки відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений п.5 ч.1 ст.176 КПК України, а саме, тримання під вартою.

Окрім цього, згідно із абз. З п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, суд має право не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 183, ст. 331 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинувачену та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченої під час судового розгляду за винятком ризику вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення. Крім того, слідчим суддею відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , визначено розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.

Разом з тим, з таким рішенням суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 хоча й раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання, заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, працевлаштована, проте обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, проти територіальної цілісності, недоторканості та державного суверенітету України, вчинене в умовах воєнного стану, за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для суспільства, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої, колегія суддів вважає, що на даний час вони є реальними та не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Також, існування ризику переховування обвинуваченої від суду обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже за вчинення найтяжчого з них (ч. 5 ст.111-1 КК України) передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. На думку суду вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченої, яка в тому числі має проросійські погляди свідчить про існування ризику переховування ОСОБА_8 від суду, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати її до здійснення відповідних дій.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачена не будучи обмеженою у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

Крім того, оскільки інкримінований обвинуваченій злочин спрямований проти основ національної безпеки України, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення в тому числі з метою допомоги країні агресору та її військовим формуванням.

Таким чином, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та запобіганню існуючим ризикам.

При цьому, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 має бути продовжений з метою унеможливлення її переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про можливість запобігання існуючим ризикам у разі продовження строку тримання під вартою обвинуваченої.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до обвинуваченої альтернативного запобіжного заходу у виді застави з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.

Окрім цього, згідно із абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442 КК України.

Враховуючи наявність доказів причетності ОСОБА_8 до колабораційної діяльності, добровільної участі у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, а також її ймовірну причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, в умовах введеного у державі воєнного стану та фактичних бойових дій по всій території України, докази причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, визначення розміру застави та такий альтернативний запобіжний захід як застава не забезпечить у повному обсязі виконання покладених на неї обов`язків та запобіганню існуючих ризиків.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для суспільства, наявність по справі реальних ознак справжнього реального суспільного інтересу, також, враховуючи, що кримінальне правопорушення направлене проти територіальної цілісності, недоторканості та державного суверенітету України, вчинене в умовах воєнного стану, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою без права внесення застави не забезпечить виконання покладених на ОСОБА_8 обов`язків та досягненню мети кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду скасуванню з ухваленням нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 серпня 2024 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, якій продовжено строк тримання під вартою до 12 жовтня 2024 року, включно, та застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., з покладенням певних обов`язків при внесенні визначеної суми застави, скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 без права внесення застави, задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, на 60 днів, до 12.10.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Виконання ухвали покласти на прокурора ОСОБА_6

Контроль за виконання ухвали покласти на Херсонську обласну прокуратуру.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12