УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року

м. Київ

Справа № 537/4431/21

Провадження № 51-1960 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2024 року,

встановив:

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржниці п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.

Зокрема серед недоліків було зазначено те, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, які мають співвідноситися зі змістом оскаржуваних рішень та підставами їх ухвалення.

Крім цього, серед недоліків було зазначено, що у касаційній скарзі не вказувалося, у чому саме полягають порушення, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, які є підставою для їх скасування.

При цьому засуджена ОСОБА_4 зазначала про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, неправильну оцінку доказів, що в силу положень статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Було зазначено, що засудженою не вказано, в чому конкретно полягає невідповідність оскаржуваної ухвали апеляційного суду положенням статей 370, 419 КПК України.

Також зазначалося, що вимоги, які були зазначені в касаційній скарзі засудженою ОСОБА_4 , не узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК України.

Засудженій роз`яснювалось, що відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Тому серед недоліків було зазначено, що в поданій касаційній скарзі засуджена просить повернути справу до суду першої інстанції, замінити суд, прокурора та слідчого. Зазначене прохання не узгоджувалося з положеннями ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Також серед недоліків було вказано, що засуджена ОСОБА_4 не долучила до скарги копію вироку районного суду, яку вона оскаржує.

Як убачається з наявної у матеріалах провадження розписки, копія ухвали касаційного суду про залишення касаційної скарги без руху була вручена засудженій ОСОБА_4 12 листопада 2024 року в ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)».

27 листопада 2024 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга (доповнення) засудженої ОСОБА_4 , датована 18 листопада 2024 року, яка, не містить даних про усунення указаних вище недоліків.

Засуджена ОСОБА_4 на виконання ухвали Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року лише надіслала належним чином завірену копію оскаржуваного вироку місцевого суду.

Однак у касаційній скарзі (доповненні) засуджена знову не наводить обґрунтування вимог касаційної скарги із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.

Також засуджена знову не наводить доводи, в чому саме, на її думку, полягає невідповідність саме ухвали апеляційного суду положенням статей 370, 419 КПК України.

Крім цього, засуджена ОСОБА_4 , у касаційній скарзі (доповненні), поданій на усунення недоліків, знову сформулювала касаційні вимоги, які не відповідають положенням ст. 436 КПК України.

Зокрема, вона просить скасувати вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, нічого не вказуючи про те, яке рішення має ухвалити касаційний суд щодо ухвали Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2024 року, якою вказаний вирок місцевого суду залишено без зміни.

Таким чином, прохальна частина касаційної скарги (доповнення) також не відповідає вимогам ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Оскільки суд касаційної інстанції згідно з положеннями ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, відсутність у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі обґрунтування вимог в контексті положень статей 412-414, 438 КПК України, невідповідність вимог касаційної скарги приписам ст. 436 КПК України перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

При цьому повторне залишення касаційної скарги без руху чинним КПК України не передбачено.

Таким чином, у наданий строк засуджена недоліки касаційної скарги не усунула, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її потрібно їй повернути.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.

У разі пропуску строку на касаційне оскарження з поважної причини, він може бути поновлений за заявою особи, яка подає касаційну скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись положеннями ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Повернути засудженій ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2024 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3