ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2906/24 Справа № 204/6283/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000188 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.263 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою майже 2 роки 5 місяців.

На час постановлення ухвали судом досліджено всі докази сторони обвинувачення, допитано всіх свідків, експерта та обвинуваченого.

Зазначає, що суд не може завершити судовий розгляд, у зв`язку з необхідністю виконання ухвали від 17.10.2023 року про надання стороні захисту тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у штаб-квартирі компанії Viber (Люксембург).

Стверджує, що підозра є необгрунтованою, а ризики не доведені.

Посилається на те, що ОСОБА_8 , вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером поліції, брав участь у проведені АТО, характеризується позитивно, є особою призовного віку, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають дружина, яка не працює та страждає на певне захворювання, малолітня дитина, 2011 року народження, та повнолітня дитина, яка навчається.

Зазначає, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, з`являвся на виклики до суду, не виїжджав за межі м. Дніпра, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про порушення умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді застави.

Стверджує, що в клопотанні прокурора не обгрунтовано неможливості запобігання заявленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Також судом неодноразово ОСОБА_8 продовжувався строк тримання під вартою з однаковими формулюваннями.

Вважає, що посилання суду на ч.6 ст.176 КПК України є безпідставним, оскільки це положення суперечить нормам міжнародних договорів, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права.

Також посилання суду на ч.4 ст.183 КПК України є безпідставним, оскільки у вказаній статті йдеться про право, а не обов`язок судді не визначати розмір застави.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2024 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, окрім того, взято до уваги введений в Україні воєнний стан.

Від обвинуваченого не надійшло клопотання про його участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого, проти чого не заперечували захисник та прокурор.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0000188 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.263 КК України.

Колегією суддів встановлено, що 01.03.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 13.08.2024 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки невстановлена особа із невстановленою метою під час перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та вилученням належної ОСОБА_8 сім-картки в якості речового доказу органом досудового розслідування, здійснювала певні маніпуляції стосовно цього речового доказу, що свідчить про наявність ризику можливого спотворення доказів. Окрім того, за клопотанням сторони захисту судом наразі витребується інформація, яка перебуває у штаб-квартирі компанії Viber (Люксембург), саме щодо листування обвинуваченого у месенджері Viber.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються зазначеними обставинами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника щодо відсутності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки судом першої інстанції вказаний ризик не встановлений.

Також колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, а саме, що ОСОБА_8 ставиться у провину, що протягом тривалого часу він спілкувався з представниками іноземної держави та передавав їм відповідні відомості, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, а тому, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, враховуючи наведене, а також обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, доводи захисника щодо не визначення судом застави не заслуговують на увагу.

Твердження захисника, що суд в ухвалі незаконно послався на ч.6 ст.176, ч.4 ст.183 КПК України, не є слушним, оскільки колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції у своєму рішенні хоч і послався на вказані норми КПК України, водночас, з ухвали суду вбачається, що ним була розглянута можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, однак враховуючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, та тих обставин, що під час судового розгляду невстановленою особою було здійснено перевипуск та використанням сім-картки належної ОСОБА_8 , на яку було накладено арешт, та яка є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, а також, що обвинуваченому ухвалою суду вже змінювався запобіжний захід із застави на тримання під вартою, суд не знайшов підстав для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою.

При цьому, колегією суддів також встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2023 року ОСОБА_8 було змінено запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки судом встановлено нові обставини, які свідчать про можливість дистанційного втручання в обліковий запис та переписку у месенджері Viber, за допомогою якого обвинувачений ОСОБА_8 вів спілкування з представниками ФСБ РФ, окрім того, 14.09.2023 року о 18.58 годин, використовуючи програмне забезпечення «Telegram», користувач з обліковим записом « ОСОБА_9 » надіслав експерту ОСОБА_10 , який здійснював проведення експертного дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні та надав відповідний висновок експерта, текстове повідомлення, зміст якого містить примушування експерта до давання завідомо неправдивих показів під час судового розгляду вказаного кримінального провадження. Вказані обставини стали підставою для внесення 19.09.2023 року відповідних відомостей до ЄРДР. На підставі наведеного, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

На цей час ризики, передбачені п. 1, 2 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, враховуючи встановлені судом нові обставини, а саме, здійснення невстановленою особою певних маніпуляцій стосовно вилученої належної ОСОБА_8 сім-картки, яка визнана речовим доказом, та тієї обставини, що за клопотанням сторони захисту судом наразі витребується інформація, яка перебуває у штаб-квартирі компанії Viber (Люксембург), саме щодо листування обвинуваченого у месенджері Viber.

Окрім того, суд може не визначати обвинуваченому ОСОБА_8 заставу, оскільки раніше він вже порушував обов`язки, покладені на нього під час застосування запобіжного заходу у вигляді застави, що стало підставою для зміни йому запобіжного заходу на тримання під вартою.

Доводи захисника про те, що на час постановлення ухвали судом досліджено всі докази сторони обвинувачення, допитано всіх свідків, експерта та обвинуваченого, а також, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером поліції, брав участь у проведенні АТО, характеризується позитивно, є особою призовного віку, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають дружина, яка не працює та страждає на певне захворювання, малолітня дитина, 2011 року народження, та повнолітня дитина, яка навчається, та те, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, з`являвся на виклики до суду, не виїжджав за межі м. Дніпра, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про порушення умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, враховуючи те, що він обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі проти основ національної безпеки та громадської безпеки, що в умовах оголошеного на території України воєнного стану, враховуючи його виїзди до країни-агресора, лише посилює ризик переховування від суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено ризики, та те що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, оскільки в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Посилання захисника на відсутність обгрунтованої підозри не є слушним, оскільки обгрунтованість підозри була належним чином перевірена слідчим суддею під час вирішення питання щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобіжний захід продовжено щодо особи, обвинувальний акт щодо якої розглядається судом, та встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Твердження захисника, що судом неодноразово ОСОБА_8 продовжувався строк тримання під вартою з однаковими формулюваннями, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність тих чи інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, чому суд першої інстанції надав оцінку в своїй ухвалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою колегія суддів вважає таким, що не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд провадження триває, встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2 ч.1 ст.177 КПК України, крім того, відповідно до листа суду першої інстанції тривалість розгляду справи пов`язана, в тому числі, з неявкою в судові засідання захисників обвинуваченого, розглядом клопотань і заяв сторони захисту та тієї обставини, що вони чекають відповідь з Міністерства юстиції України на виконання ухвали від 17.10.2023 року про надання стороні захисту тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у штаб-квартирі компанії Viber (Люксембург).

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4