В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Могилівка, Жмеринського району, Вінницької області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з професійно технічною освітою, не працюючої, не одруженої, раніше судимої вироком від 06.03.2024 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., не військовозобов`язаної, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 23.08.2024,

в с т а н о в и в:

Відповідно до обвинувального акту 23.10.2024 року, ОСОБА_3 22.08.2024 близько 10 год. 00 хв. реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_4 , розуміючи, що вказана квартира є власністю інших осіб, незаконно, без дозволу власниці вирішила проникнути до неї.

У подальшому, цього ж дня ОСОБА_3 , реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, не маючи дозволу власниці ОСОБА_4 та інших підстав, передбачених законодавством, діючи умисно, усвідомлюючи, що її дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненою, що за нею ніхто не спостерігає, переслідуючи умисел на порушення конституційного права на недоторканність житла та іншого володіння особи, передбаченого ст.30 Конституції України, через відчинене металопластикове вікно самовільно проникла всередину приміщення квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушила право ОСОБА_4 на недоторканність її житла.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 надійшов до суду в порядку ст. 302 КПК України.

Зі змісту заяви обвинуваченої ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 слідує, що остання беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, тобто в незаконному проникненні до житла, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надала свою згоду на розгляд обвинувального акту без її участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_4 подала заяву що згодна із встановленими досудовим розслідування обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Обвинувальний акт розглядається у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч.2 ст.382 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, знайшло своє підтвердження та доведена повністю.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному проникненні до житла, вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 162 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

При призначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, особу обвинувачену, яка свою вину визнала повністю, являється особою яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває задовільно характеризується за місцем проживання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд визнає його щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_3 загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання й звільнення її на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, але за умови контролю за її поведінкою встановленням їй іспитового строку з покладенням на нею обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Згідно вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн., який до цього часу останньою не сплачено, та ухвалою Вінницького районного суду від 12.06.2024 року засуджений ОСОБА_3 штраф у сумі 17000 гривень розстрочено на 12 місяців, зі сплатою щомісячно по 1416 гривень.

Суд враховує, що згідно до ч. 3 ст. 71 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При призначенні остаточного покарання ОСОБА_3 , на підставі ст. 71 КК України суд керується також положеннями ст.72 КК України, яка регламентує правила складання різних за видами покарань.

Цивільний позов не заявлений.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст.370, 374,382 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_6 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі статей 71, 72 КК України покарання призначене за цим вироком та покарання у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень призначене ОСОБА_3 згідно вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року виконувати самостійно.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово біологічної експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 3578 (три тисячі п`ятсот сімдесят вісім) грн. 61 коп.

На підставі ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1