Справа №760/4695/23
Провадження №1-кп/760/1623/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі сторін та інших учасників провадження

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

законного представника - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

здійснивши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві розгляд кримінального провадження №0002583 від 12.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР за №0002583 від 12.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся із клопотанням про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років..

Клопотання обґрунтовується тим, що 12.11.2022 о 15 год. 20 хв., перебуваючи поруч адреси: АДРЕСА_1 , поблизу гаражного приміщення та покинутого вантажного транспортного засобу, з метою реалізації свого прямого злочинного наміру, який виник у ОСОБА_8 під час спільного проживання з малолітньою падчеркою - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у збоченій формі задоволення статевої пристрасті шляхом посягання на статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_9 , усвідомлюючи малолітній вік останньої, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципів статевої моралі в суспільстві, всупереч ст.ст. 1, 21 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, ст. ст. 1, 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 9 Конвенції про кіберзлочинність від 07.09.2005, яка набула чинності 01.07.2006, ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, ст. ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, який ратифікований 03.04.2003, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 не виповнилось чотирнадцяти років, тобто малолітня особа необізнана щодо стосунків між статями, примушував її до орального проникнення та здійснював оральне проникнення свого статевого органу до ротової порожнини малолітньої ОСОБА_9 .. Значення скоєних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з урахуванням вікових та психологічних особливостей, не могла розуміти і тому не могла чинити їм належний та свідомий опір. Під час та після орального проникнення ОСОБА_8 до ротової порожнини малолітньої ОСОБА_9 , у нього не відбулася еякуляція, оскільки його злочинні дії були виявленні перехожими, які у подальшому його затримали.

В подальшому, ухвалами суду ОСОБА_8 продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Наразі дію запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, продовжено строком до 14.07.2024 включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Прокурор зазначив, що органом досудового розслідування згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу, свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме - злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_8 згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на п`яти до восьми років.

На переконання органу досудового розслідування, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , вчинив особливо тяжкий злочин, який відповідно до ч.4 ст.152 КК України карається позбавленням волі на строк від десяти (10) до п`ятнадцяти (15) років.

Окрім того, обвинувачений вчиняв домашнє насильство відносно своїх батьків та перебуває на обліку як кривдник, що свідчить про його агресивну поведінку.

Також, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із насильством відносно малолітньої дитини, яка є донькою його дружини та проживала з ним однією сім`єю, а отже останній може впливати на малолітню дитину та її матір зокрема, шляхом насильства, залякування, примусу тощо, тобто таким чином продовжувати свою злочинну діяльність.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із насильством, прокурор вбачає необхідність в продовженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. На думку органу досудового розслідування, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Представник потерпілої підтримала позицію стосовно задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого заперечив щодо продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів. Просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора стосовно продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступних обставин.

Обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту чи особистої поруки є недоречним з огляду на те, що він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину поєднаного із застосуванням насильства. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК України, до ОСОБА_8 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Зазначений запобіжний захід є виправданий з точки зору запобігання ризиків та тяжкості злочину у скоєння якого обвинувачується ОСОБА_8 ..

Так, ризик переховування від правосуддя обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, санкція ч. 4 ст. 152 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява №33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Отже, такі відомості, у своїй сукупності дають достатні підстави для переконання того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також, стороною обвинувачення належним чином обґрунтовано наявність ризику, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства, той факт, що потерпіла проживала з ним однією сім`єю, а отже останній може впливати на малолітню дитину та її матір зокрема, шляхом насильства, залякування, примусу тощо, тобто таким чином продовжувати свою злочинну діяльність та здійснення дій, щодо впливу в позапроцесуальний спосіб з метою зміни їх свідчень в частині фактичних обставин.

Водночас, стороною захисту не надано суду доказів чи аргументів, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.

Крім того, твердження захисника про відсутність у провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими, що не відповідають дійсності.

Таким чином, аргументи сторони захисту не спростували заявлені у клопотанні ризики, які суд вважає доведеними прокурором, а саме ризику переховування від правосуддя та впливу на потерпілу і свідків з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

За таких обставин, застосування до обвинуваченого більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме спробам перешкоджати кримінальному провадженню та можливості незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження.

Отже, оцінюючи у сукупності всі обставини на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, враховуючи наявність обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким за ч. 4 ст. 152 КК України, поєднаним із застосуванням насильства, двох доведених ризиків, відомості щодо особи обвинуваченого, суд вважає, що на цьому етапі кримінального провадження обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Разом із цим, суд враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п. 80 рішення у справі «Марченко проти України» про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд бере до уваги положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України та враховує той факт, що згідно матеріалів клопотання, обвинуваченому інкриміновано вчинення умисного злочину із застосуванням насильства, та вважає, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369-372 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком 60 днів, тобто до 08.09.2024 включно.

Строк дії даної ухвали закінчується 08.09.2024.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3