У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2024 року про арешт майна.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2024 року клопотання слідчого задоволено частково. Накладено арешт на вилучене 24 вересня 2024 року, під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи, за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , кв. АДРЕСА_1 , із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном, а саме на:

два мобільні телефони, марки «Iphone» та мобільний телефон марки «MEIZU»;

банкноти схожі на долари США в кількості 50 штук номіналом по 100, банкноти схожі на Євро в кількості 8 штук номіналом по 50, банкноти схожі на Євро в кількості 7 штук номіналом по 100;

банкноти схожі на долари США в кількості 100 штук, номіналом по 100, банкноти схожі на національну валюту України в кількості 70 штук, номіналом по 500.

банкноти схожі на Євро в кількості 2 штук, номіналом по 100, банкноти схожі на долари США в кількості 40 штук, номіналом по 100, банкноти схожі на Євро, в кількості та номіналом: 5 штук по 5, 5 штук по 20, 15 штук по 50, 6 штук по 100, 1 штука номіналом 10, 1 штука номіналом 500, банкноти схожі на долари США в кількості 20 штук номіналом по 100, банкноти схожі на національну валюту України гривні в кількості 8 штук номіналом по 500;

чотири паперові конверти зі скейчкартами та сімкартою оператора мобільного зв`язку Водафон, з них три конверти оператора мобільного зв`язку Водафон, один конверт оператора мобільного зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 , чотири незаповнені бланки повісток (з печаткою та підписом), ксерокопія запиту Херсонської обласної прокуратури до Херсонського РТЦК, аркуш паперу формату А-4 з рукописними записами, закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7 ;

три банкноти схожі на долари США номіналом по 100 доларів США з наступними серіями та номерами QA 0136205А, QA 01362004А, QA 01362023А.

В частині накладення арешту на: банкноти схожі на валюту Румунії леї, в кількості 2 штук номіналом по 100, одну банкноту схожу на Євро, номіналом 5, банкноти схожі на долари США, в наступній кількості та номіналом: 14 штук по 100, 2 штуки по 20, 3 штуки по 10, 5 штук по 5, одну банкноту номіналом 2, 8 штук номіналом по 1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в частині вилучених під час обшуку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 , грошових коштів у валюті та гривнях, які не є речовими доказами по справі та не належать ОСОБА_7 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що повинно бути доведено, що дійсно вина особа є власником майна, яке підлягає конфіскації. Захисник зазначив, що вилучені під час обшуку грошові кошти не є власністю ОСОБА_7 .

Встановлені слідчим суддею обставини.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 .

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто воно має ознаки речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Заяву про бажання брати участь в апеляційному розгляді не подавав.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження і обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

З матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Миколаївській області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000050 від 01.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 362 КК України.

21.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , у кв. АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено майно, зазначене у клопотанні.

Виявлене та вилучене майно постановою слідчого від 25.09.2024 визнано речовими доказами.

Клопотання про накладення арешту на майно обґрунтовано тим, що вилучені речі є речовим доказом, можуть бути предметом кримінального правопорушення, що мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучені речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимогам п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів.

У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Ці вимоги закону враховані при прийнятті слідчим суддею рішення.

Всупереч доводам апелянта, на переконання колегії суддів, у клопотанні прокурора міститься достатнє обґрунтування щодо необхідності арешту тимчасово вилученого майна.

Є достатні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, для проведення повного та всебічного досудового розслідування кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні підстави вважати, що вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 362 КК України.

Метою арешту вказаного в клопотанні слідчого майна є забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Накладення арешту сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності колегія суддів не вбачає.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на майно.

За такого, висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно є вмотивованими.

В поданій апеляційній скарзі апелянт стверджує, що грошові кошти не належать підозрюваному ОСОБА_7 .

Проте, наразі, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права підозрюваного, і саме за таких умов може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, вмотивованою та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 407, 422, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2024 року про арешт майна - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3