ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7710/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/310/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.185, ч.1 ст. 119 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю :

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 11-кп/817/310/245 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 119 КК України, клопотанням прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження щодо ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 22.07.2024 року, -

ВСТАНОВИЛА.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 119 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2024 року, більш суворим, призначеним за даним вироком у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін, продовжено строк тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 26 липня 2024 року.

11 липня 2024 року кримінальне провадження, разом із апеляційною скаргою захсника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 надійшло на апеляційний розгляд в апеляційний суд Тернопільської області. Провадження призначене до апеляційного розгляду на 23.10.2024 року. Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 26.07.2024 року. 22.07.2024 року надійшло клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження щодо ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, того що він може переховуватись від суду та/або вчинити інше кримінальне правопорушення та неможливістю застосування менш суворого запобіжного заходу з огляду на тяжкість інкриміноваго йому злочину, суворість покарання та особу обвинуваченого, його віку, відсутності офіційних джерел доходів, міцних соціальних зв`язків, які могли б гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має непогашені судимості, повторності вчинення злочинів проти властності, розміру майнової шкоди в інкримінованих ОСОБА_7 злочинах, а також неможливості завершення апеляційного розгляду до закінчення строку дії попереднього заходу забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання та попросив продовжити термін тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, ознайомившись з матеріалами провадження, вважаю, що строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 року щодо ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 липня 2024 року.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Частина 2 статті 177 цього Кодексу передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, якою суд керується в силу ч. 2 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності справжніх ознак того, що цього дійсно вимагає інтерес суспільства, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості переважає правило про забезпечення права на свободу, закріплене в статті 5 Конвенції.

Таким чином, вирішуючи питання щодо необхідності продовження застосованого щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить із наступних міркувань.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, у тому числі тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та усвідомюючи тяжкість покарання, що йому загрожує може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Враховуючи особу обвинуваченого, його вік, відсутність офіційних джерел доходів, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які могли б гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має непогашені судимості, повторність вчинення злочинів проти властності, розмір майнової шкоди в інкримінованих ОСОБА_7 . злочинах, суд вважає, що в разі не продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існує достатня ймовірність того що ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення з метою забезпечити себе.

Доведення існування вказаних ризиків не вимагає надання доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень".

Враховуючи, що наявні відповідні і достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, не зникли та з плином часу не змінилися, оскільки є підстави вважати, що він може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є виправданим заходом, оскільки справжній інтерес суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає забезпечення права обвинуваченого на свободу. Таким чином, суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Також, на переконання колегії суддів, за встановлених обставин, відсутні підстави вважати, що стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки може слугувати менш суворий запобіжний запобіжний захід, а тому обрання щодо ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних обов`язків.

Зокрема, застосування застави щодо ОСОБА_7 є неможливим, оскільки він не має законних джерел доходів і перебуваючи на волі може вчиняти інші злочини. Також неможливо застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 інші більш м`які запобіжні заходи, оскільки останній своєю поведінкою засвідчив невиконання ним покладених на нього судом обов`язків та продовження злочинної діяльності, а саме вчиняв інкриміновані йому кримінальні правопорушення під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою будуть адекватними у даному кримінальному провадженні та зможуть попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України, з огляду на що колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на строкдо 60 днів.

Керуючись ст. ст. 177, 197, 183, 331, 401,407,422-1 КПК України, -

У Х В А Л И Л А.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 119 КК України, до 19 вересня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді