Справа № 129/3720/24
Провадження по справі № 1-кс/129/977/2024
У Х В А Л А

29.11.2024 року м. Гайсин

Слідчий суддя Гайсинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги захисника, - адвоката ОСОБА_2 на незаконне позбавлення волі ОСОБА_3 , що подається з урахуванням змісту ст. 206 КПК України, -

Встановив:

28.11.2024 до Гайсинського районного суду Вінницької області на елктронну адресу суду надійшла підписана електронним цифровим підписом скарга захисника, - адвоката ОСОБА_2 на незаконне позбавлення волі ОСОБА_3 , що подається з урахуванням змісту ст. 206 КПК України, подана в порядку ст.206 КПК України на незаконне затримання.

У прохальній частині скарги заявлено наступні вимоги:

1. Відкрити провадження у справі щодо незаконного затримання ОСОБА_3 .

2. Зобов`язати уповноважених осіб доставити ОСОБА_3 до суду для з`ясування підстав його затримання та тримання без волі на території Вінницької області, село Ольгопіль.

3. Залучити під час розгляду цієї скарги захисника, адвоката ОСОБА_2 , в режимі відеоконференції.

4. Встановити та надати належним чином завірені копії Документів, які стали підставою для затримання та утримання протягом 6 (шести) днів (на момент подання цієї скарги з 23.11.2024 по 28.11.2024) ОСОБА_3 , та інших документів, які свідчать про наявність підстав утримання ОСОБА_3 .

5. Встановити факт того, що невстановлені особи без підтвердження своїх повноважень позбавили волі ОСОБА_3 .

6. Дослідити в судовому засіданні обставини, що призвели до обмеження конституційних прав ОСОБА_3 на свободу і недоторканість гарантованих ст.29 Конституції України та на повагу до своєї гідності та інших прав гарантованих ст. 28 Конституції України, а також, встановити коло осіб, які причетні до цього.

7. Під час розгляду цієї Скарги застосовувати положеннями статті 8 Конституції України (в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії) та статті 64 Конституції України (права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України).

8. За результатом розгляду цієї Скарги постановити Ухвалу про негайне звільнення ОСОБА_3 із місць утримання.

9. Повідомити мене, Адвоката ОСОБА_2 , про результати розгляду цієї скарги на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 та на номер телефону (як засіб зв`язку): НОМЕР_1 .

На обґрунтування скарги адвоката ОСОБА_2 . вказує, що 23 листопада 2024 року ОСОБА_3 було незаконно затримано невстановленими особами, що представлялися співробітниками РТЦК та СП, та примусово доставлено до розподільчого пункту, який розташований по АДРЕСА_1 .

У подальшому та станом на подання цієї скарги 28.11.2024 ОСОБА_3 безпідставно утримується на території Вінницької області, Гайсинького району, в селі Ольгопіль.

23 листопада Клієнта, який рухався недалеко від дому по АДРЕСА_2 з метою купівлі харчових продуктів, було зупинено працівниками Національної поліції України.

Представники правоохоронного органу вимагали, щоб ОСОБА_3 надав їм свої військово-облікові документи. Однак, на момент зупинення у Клієнта була відсутня можливість надати відповідні документи, оскільки ОСОБА_3 був неподалік від дому, на території дачного кооперативу та не очікував такого розвитку подій. При собі ОСОБА_3 мав лише паспорт, який і надав працівникам НПУ.

Після надання Клієнтом паспорту працівники Національної поліції України у примусовому порядку посадили Клієнта, ОСОБА_3 , до поліцейського автомобіля.

За таких обставин представники НПУ, з їх слів, відвезли Клієнта, ОСОБА_3 до контрольно-пропускного пункту, де утримували проти волі Клієнта до 11:00.

Відтак, близько 11:00 мікроавтобус із Клієнтом, його дружиною, особами, що також зазнали примусового обмеження свободи без вмотивованих законних підстав, а також разом із невстановленими особами, що представилися працівниками РТЦК та СП (у кількості 5 (п`яти) осіб), спочатку вирушили до Біляївської лікарні, потім без пояснень були відвезені до міської лікарні (по вул. Олексія Вадатурського (Маршала Малиновського)).

Після двох незрозумілих зупинок мікроавтобус приїхав до обласної лікарні м. Одеси, де після зупинки невстановлені особи, які представлялися співробітниками РТЦК та СП, наказали проходити військово-лікарську комісію.

Невстановлені особи у військовій формі, нехтуючи правом вільного пересування та правом на свободу ОСОБА_3 , не видаючи повістки, силою та проти волі останнього відвезли на невстановленому автомобілі, на незнайому адресу для ОСОБА_3 та відвели до огляду для визначення стану придатності для несення військової служби.

Через певний проміжок часу Клієнта, ОСОБА_3 , невстановлені особи, що представлялися працівниками РТЦК та СП, забрали та відвезли до розподільчого пункту за адресою: АДРЕСА_1 , а дружину було залишено біля обласної лікарні, у невідомій їй місцевості.

У період з 14:00 23.11.2024 по 27.11.2024 ОСОБА_3 продовжували незаконно та безпідставно утримувати за вказаною вище адресою.

Ввечері 27.11.2024 невстановлені особи, котрі представлялися працівниками РТЦК і СП та які безпідставно продовжували утримувати ОСОБА_3 на території Збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , повідомили ОСОБА_3 про необхідність примусового переміщення останнього до Вінниці, с. Ольгопіль, де він зараз (28.11.2024) продовжує примусово та безпідставно утримуватися у заздалегідь підготовленому місці (продовжуючи вчиняти діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, склад якого визначений ст. 146 КК України - викрадення особи).

Дослідивши вказану скаргу та матеріали додані до неї, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.18) ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п.10) ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

З аналізу ст.206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.

Тобто за наявності у слідчого судді даних про незаконне затримання, тримання під вартою, з порушенням прав особи, яка утримується слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписом ст.206 КПК України.

Так, частиною 6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до ч.7 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Водночас слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст.ст. 64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади має діяти виключно в межах наданої компетенції.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено п.4) ч.1 у ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Особливістю правого статусу військовослужбовців в Україні є те, що вони користуються конституційними правами і свободами з певними обмеженнями.

Як убачаєтьсяіз змісту клопотання, у даному випадку має місце незгода особи в інтересах, якої подано скаргу, із діями службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 , пов`язаними з мобілізацією.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення заяви відсутні.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_4 чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, вимоги скарги адвоката ОСОБА_2 , поданої у порядку ст. 206 КПК України, про виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини (про зобов`язання звільнити позбавлену свободи особу), виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Виходячи також з правової позиції Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 21 травня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 646/3986/19, у випадку, коли нормами КПК, якими регламентовано загальні правила застосування норм КПК, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, то останнє може бути вирішено через застосування ч. 6 ст. 9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, вирішує лише ті питання, що не тільки винесені на його розгляд сторонами, але й віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга адвоката ОСОБА_2 , подана у порядку ст. 206 КПК України, про виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини, належить повернути.

Відповідно до п.2) ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Відповідно до ч.6 ст.304 КПК України ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Окрім того, населений пункт село Ольгопіль Ольгопільської об`єднаної сільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області входило до складу Чечельницького району Вінницької області до 19.07.2020 року часу ліквідації вказаного району відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів». На території смт. Чечельник діє Чечельницький районний суд Вінницької області.

Відповідно до п.3-1. Розділ XІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

За таких обставин, з урахуванням вимог п.3-1. Розділ XІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Гайсинському районному суду Вінницької області за територіальною підсудністю (юрисдикцією) підсудні лише ті справи, правовідносини на які поширюються у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, тоюто в межах адміністративної території Гайсинського району Вінницької області, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX.

Керуючись ст.2, 7, 9, 24, 26, 206, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

Постановив:

Повернути скаргу захисника, - адвоката ОСОБА_2 на незаконне позбавлення волі ОСОБА_3 , що подається з урахуванням змісту ст. 206 КПК України, - адвокату ОСОБА_2 .

Копію ухвали слідчого судді надіслати особі, якою подана скарга.

Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді про повернення скарги може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду у строки, визначені вище.

Слідчий суддя: