Провадження № 1-кс/686/6748/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 , щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Хмельницької окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. У скарзі ОСОБА_3 , окрім іншого, йдеться про те, що 10.05.2024 р. він звернувся до уповноважених осіб Хмельницької окружної прокуратури з заявою про вчинення злочину, передбаченого ст.353 КК України, однак, всупереч ст.214 КПК України, відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за вказаною заявою ОСОБА_3 внесені не були, про що останньому стало відомо 29.07.2024 р. Тому, у скарзі ОСОБА_3 просить: зобов`язати уповноважених осіб Хмельницької окружної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань подану ОСОБА_3 заяву про вчинення злочину від 10.05.2024 р.

ОСОБА_3 , який клопотав про розгляд скарги у його відсутність, та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились.

Згідно зі ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки вбачається, що, дійсно, 10.05.2024 р. ОСОБА_3 звертався з заявою про вчинення злочину до Хмельницької окружної прокуратури, де вказана заява була зареєстрована 10.05.2024 р. за №3792-24, зокрема, у вказаній заяві ОСОБА_3 повідомляв про те, що «в зв`язку з протиправною поведінкою та систематичним грубим порушенням Конституції та законів України Борецьким Ростиславом, який називає себе дізнавач СД ВнП №4 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, про що ОСОБА_3 неодноразово повідомляв осіб Національної поліції України та Хмельницької окружної прокуратури, з метою недопущення свавілля, злочинів проти громадян, порушення прав і свобод людини, забезпечення інтересів суспільства і держави, а також запобігання порушень Конституції та законів України, спираючись на Закон України «Про Національну поліцію України», в якому чітко зазначено, що діяльність поліції здійснюється в тісній співпраці та взаємодії з населенням, на засадах партнерства і спрямована на задоволення його потреб, у період 2022-2023 рр. ОСОБА_3 неодноразово звертався до осіб Національної поліції України із зареєстрованими належним чином запитами на публічну інформацію, в яких, на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив надати йому завірені належним чином копії: службового посвідчення поліцейського ОСОБА_4 в розгорнутому вигляді; контракту про проходження служби в поліції поліцейського Р.Борецького; присяги поліцейського ОСОБА_4 , засвідчену всіма необхідними підписами та реквізитами; службового посвідчення, в розгорнутому вигляді, особи, що називає себе дізнавач ОСОБА_5 ; контракту про проходження служби в поліції особи, що називає себе дізнавач ОСОБА_5 ; посадової інструкції особи, що називає себе дізнавач ОСОБА_5 . Станом на 10.05.2024 р., жодною особою Національної поліції України, не було надано жодного підтверджуючого юридичного документа щодо складання Борецьким присяги народу України та наявності у Борецького службового посвідчення і контракту про проходження служби в Національній поліції України. Тобто, службове посвідчення та контракт про проходження служби в поліції у особи ОСОБА_6 відсутні. Також, ОСОБА_3 повідомляв, що наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.04.2017 р. №347 «Про організацію виготовлення та видачі службових посвідчень Національної поліції України» на державну реєстрацію не подавався та, відповідно, у Міністерстві юстиції України не зареєстровано, що підтверджується листом Департаменту взаємодії з Національною поліцією України Міністерства внутрішніх справ України №11131/38 від 04.02.22 та листом Міністерства юстиції України №30305/36746-33- 23/10.1.2 від 14.03.02023. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 вважає, що вчинено злочин, передбачений ст.353 КК України. Внаслідок вказаного злочину, ОСОБА_3 завдано моральної шкоди. У заяві ОСОБА_3 просив: прийняти та невідкладно зареєструвати заяву про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань; розпочати за заявою про вчинення злочину досудове розслідування, у формі досудового слідства, за вчинення дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ст.353 КК України; повідомити його письмово, у встановленому законом порядку та строк, про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування вказаного злочину.»

Відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за вказаною, поданою ОСОБА_3 , заявою від 10.05.2024 р., внесені не були, у зв`язку з відсутністю у цій заяві об`єктивних даних, які б свідчили про ознаки будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого КК України, про що ОСОБА_3 було повідомлено листом №50-3369ВИХ-24 47-р від 14.05.2024 р. Окрім того, звернення ОСОБА_3 (щодо можливих порушень законодавства при видачі службового посвідчення дізнавачу СД ВнП №4 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 ) було направлено для розгляду і вирішення до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст.214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст.3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у поданій ОСОБА_3 заяві від 10.05.2024 р. викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, зокрема й того, яке передбачене ст.353 КК України, оскільки ця заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, не свідчить ця заява про те, що у випадку, про який повідомляв ОСОБА_3 , зокрема, у діяннях дізнавача ОСОБА_6 , мало місце саме самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь, окрім того, не йдеться у заяві ОСОБА_3 про будь-яке діяння, яке б становило суспільну небезпеку та яке заподіяло чи могло заподіяти істотну шкоду фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі), не наведено у заяві, й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій особи за відповідними статтями Кримінального кодексу України. Аргументи, висловлені ОСОБА_3 у поданих ним заяві та скарзі, про можливе вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, й передбаченого ст.353 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із тим, що йому не було надано копій службового посвідчення дізнавача ОСОБА_6 та контракту про проходження останнім служби в поліції, а також із самим фактом перебування ОСОБА_6 на посаді дізнавача СД ВнП №4 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області. Однак, ні подана ОСОБА_3 заява, датована 10.05.2024 р., ні додані до цієї заяви документи, жодним чином не свідчать про те, що дізнавачем ОСОБА_7 було присвоєно владні повноваження або звання тієї службової особи, якою він не є, а також про те, що останнім було вчинено будь-яке діяння, яке б становило суспільну небезпеку та яке заподіяло чи могло заподіяти будь-кому істотну шкоду. До того ж, самі твердження ОСОБА_3 , викладені в означеній заяві, датованій 10.05.2024 р., а також його аргументи, зазначені у скарзі, про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення, передбаченого ст.353 КК України, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення, і не можуть вказані обставини слугувати механізмом для притягнення до відповідальності службових осіб, у разі прийняття ними рішень та вчинення процесуальних дій, зміст та порядок здійснення яких, очевидно, не задовольняє когось із учасників кримінального провадження. До того ж, процесуальна діяльність дізнавача, в межах його посадової дискреції, не може бути підставою для його кримінального переслідування. Порядок оскарження у рамках кримінального провадження процесуальних дій та рішень дізнавача, у випадку незгоди з ними, визначений КПК України.

У п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник Хмельницької окружної прокуратури обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо особи, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу, не відповідає приписам кримінального процесуального закону та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженими особами Хмельницької окружної прокуратури, у даному випадку, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому, у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.110, 214, 303- 307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Хмельницької окружної прокуратури, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя