ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1316/24 Справа № 210/1401/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6

представника третіх осіб, щодо майна яких

вирішується питання про арешт - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №00000158 від 14.09.2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 .

Накладено арешт з забороною користування, відчуження, розпорядження, на виявлене та вилучене 11.06.2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіля марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_1 , майно, а саме:

- грошові кошти номіналом 50 гривень - 2 купюри поміщені в спец пакет CRI 1144328;

- грошові кошти номіналом 200 гривень - 14 купюр поміщені в спец пакет CRI 1144327;

- грошові кошти номіналом 100 гривень - 17 купюр поміщені в спец пакет CRI 1144326;

- грошові кошти номіналом 500 гривень - 38 купюр поміщені в спец пакет CRI 1144325;

- грошові кошти номіналом 1000 гривень - 88 купюр поміщені в спец пакет CRI 1144324;

- коробку з картки АТБ «А-Банку», коробку з картою АТБ «А-Банку», коробку з картою АТБ «Райфайзен Банку» поміщені в спец пакет WAR1104400;

- дві упаковки з сім картками «Vodafone», дві картки тримачі, сім картка «Київстар» поміщені до спец пакету WAR1104420;

- 21 угоду з ломбарду поміщені до спец пакету WAR1104393;

- коробку з мобільного телефону «Samsung Galaxy S21 G5», коробку з мобільного телефону марка «Redmi 10A» поміщені до спец пакету HYQ 0073680;

- мобільний телефон марки «Samsung» рожевого кольору, мобільний телефон марки «Ergo», чорного кольору поміщено до спец пакету WAR1104435;

- мобільний WI-FI роутер «ZTE» з коробко та зарядним пристроєм, картку з під сім-картки «Lifcell» та сім-карту «Vodafone» поміщені до спец пакету WAR1506894;

- WI-FI роутер «TP- Link-2A0Е» поміщені до спец пакету HYQ 0073681;

- коробку з під сім-карти «Vodafone» поміщена до спец пакету CRI 1144237.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучені речі відповідають критеріям ст. 98 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак їх арешт є виправданим.

Слідчим суддею зазначено, що вилучене майно могло бути використане як знаряддя вчинення шахрайських дій, а грошові кошти - здобуті в результаті ведення протиправної діяльності. Зауважив, що накладення арешту на відповідне майно не є припиненням права власності на нього або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.173 КПК України, оскільки суддею не було перевірено правову підставу арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності та порушено розумні строки розгляду клопотання. Крім того, у клопотанні слідчим не наведено аргументів щодо наявності перешкод для невідкладного копіювання інформації з вилучених мобільних телефонів, та необхідності залучення спеціаліста для проведення слідчих дій. Зауважує, що доказове значення має відповідна інформація в електронному вигляді, а не самі матеріальні носії. Зазначає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є законними володільцями вилученого майна, окрім того, в рамках вказаного кримінального провадження їх не повідомлено про підозру, у зв`язку з чим такі обмеження прав власників майна є незаконними та не пропорційними, так як загальна сума вилученого майна значно перевищує розмір завданої майнової шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що вилучене 11.06.2024 в ході обшуку майно є речовими доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Окрім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не надали стороні обвинувачення доказів легального походження вилучених грошових коштів, натомість останні можуть бути предметом спеціальної конфіскації та використані в рахунок відшкодування потерпілим завданої шкоди.

Зазначає, що вилучені мобільні телефони захищені системами логічного захисту у виді паролів, а тому для проведення їх огляду необхідно залучення спеціаліста та отримання дозволу слідчого судді на тимчасовий доступ до речей і документів. Також, на теперішній час до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу направлено 42 клопотання про тимчасовий доступ до мобільних операторів сім-карт, які були вилучені в ході обшуку у фігурантів справи.

Вважає, що слідчим суддею з дотриманням вимог ст. 172 КПК України розглянуто клопотання про арешт майна, так як на наступний день 12.06.2024 року після проведеного обшуку засобами поштового зв`язку на адресу суду було направлено клопотання, яке отримано17.06.2024 року та розглянуто наступного дня.

Заслухавши суддю-доповідача; адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті порушеного питання, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні ВП №2 Криворізького РУП ГУНП вДніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000158 від 14.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Металургійного району м. Кривого рогу, група осіб за попередньою змовою вчиняє шахрайські дії з використанням електронно-обчислюванної техніки, заволодіваючи грошовими коштами громадян.

Як зазначено в клопотанні слідчим, в ході досудового розслідування було отримано оперативну інформацію, згідно із якою організатором та особою, яка відповідає за діяльність групи, є ОСОБА_8 , а особою, яка виконує шахрайські дії по перевипуску сім-карт ПрАТ Київстар та заволодіння грошовими коштами потерпілих, є ОСОБА_9

11.06.2024 року в рамках вказаного кримінального провадження було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти, упаковки з сім-картками, 21 угоду з ломбарду, мобільні телефони, тощо.

Того ж дня постановою слідчого вилучені речі і документи були визнані речовими доказами по справі.

12.06.2024 року, згідно даних поштового конверту №829, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вказане майно, тобто належним чином виконав вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, зв`язку з чим апеляційні доводи в цій частині є безпідставними.

На думку колегії суддів, під час постановлення оскаржуваного рішення слідчий суддя мав достатні відомості про те, що вилучене під час обшуку майно могло бути безпосередньо використане та зберегло на собі сліди вчинення злочину з огляду на те, що в ході слідчої дії вилучені мобільні телефони, коробки від них, сім-карти, банківські картки з коробками, телекомунікаційне обладнання, які могли бути використані як знаряддя злочину. Так, способом вчинення шахрайських дій, як встановлено слідством, було здійснення дзвінків на мобільні номери потерпілих, введення останніх в оману та схиляння до введення на їх мобільних терміналах спеціальної службової команди програмного забезпечення ПрАТ «Київстар», що тягло перенесення належних їм номерів телефонів на заздалегідь підготовлені злочинцями сім-карти і отримання ними у такий спосіб доступу до додатків онлайн-банкінгу потерпілих з метою заволодіння їх грошовими коштами.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводиться за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто корисливого злочину, спрямованого на заволодіння грощовими коштами потерпілих, та на даному етапі розслідування не можна виключати того, що вилучені кошти могли бути отримані в результаті протиправних дій.

Апеляційні доводи щодо законності вилучених грошових коштів, не є переконливими, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, отримує легальний дохід, також надані копії грошових переказів з Сирійської Арабської Республіки у своїй більшості датовані 2009 та 2013 роками та були здійснені у іноземній валюті, а у вилучені кошти у іншій грошовій одиниці гривні. Крім того джерело походження цих коштів та осіб, які здійснювали переказ не встановлено, через що достеменно стверджувати про доведеність легальності вилучених коштів на даний час є неможливим.

Крім того, питання джерела та добросовісності набуття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказаних грошових коштів є предметом досудового розслідування, сприяти якому і має накладення на них арешту.

Отже вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та є речовими доказами у кримінальному провадженні. Таким чином, слідчий суддя надав їм належну оцінку і прийняв законне та обгрунтоване рішення про арешт у такому статусі.

Доводи апелянта стосовно того, що в матеріалах справи відсутні заяви від потерпілих про вчинення інкримінованого злочину є безпідставними, оскільки з матеріалів видно, що розслідуване кримінальне правопорушення було розпочато за заявою ОСОБА_11 , про те, що невстановлені особи з використанням електронно-обчислюванної техніки оформили на ії ім`я кредитний договір Оплату частинами в магазині Комфі, завдавши потерпілій матеріальну шкоду.

Так, в ході досудового розслідування було встановлено, що номер мобільного телефону, з якого телефонували шахраї, фіксувався з базових станцій Дніпропетровської області, м. Кривого Рогу. Окрім того, 03.06.2024 постановою прокурора об`єднано матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000158 та №000000149 в одне провадження за №00000158, в яких також встановлюються потерпілі особи.

Доводи апелянта про те, що в даному випадку відсутні підстави для накладення арешту на майно, оскільки його підзахисних не повідомлено про підозру та обмежено їх право у користуванні майном, виходять з його особистих міркувань та спростовуються вищезазначеними обставинами, а також суперечать положенням ч. 3 ст. 170 КПК України, згідно із якими з метою збереження речових доказів арешт може бути накладений на майно будь-якої особи.

Твердження адвоката щодо відсутності перешкод для невідкладного копіювання інформації з вилучених мобільних телефонів та безпідставного їх утримання не є слушними з огляду на наступне.

Так, прокурором зазначено, що вилучені мобільні телефони та пристрої захищені системами логічного захисту у виді паролів, а тому для проведення їх огляду необхідно залучення спеціаліста та отримання дозволу слідчого судді на тимчасовий доступ до речей і документів. Враховуючи, що сторонами добровільно не надано доступ до вказаних пристроїв, беручи до уваги що останні можуть містить інформацію, що має доказове значення у кримінальному провадженні, такі заходи забезпечення на даному етапі досудового розслідування є необхідними та виправданими.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права осіб, які володіють, користуються і можуть розпоряджатись певним майном, враховуючи їх приватні чи суспільні інтереси.

Посилання апелянта на відсутність необхідності в подальшому арешті майна не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не свідчать про незаконність або необгрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді на час її постановлення, а можуть бути підставою для ініціювання процедури, передбаченої ст. 174 КПК України, а отже не обґрунтовують апеляційні вимоги.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку із чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №00000158 від 14.09.2023 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4