Справа № 489/4127/24
Провадження № 1-кп/489/826/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

22 липня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0001046 від 22.08.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Анучино Анучинського району Приморського краю, громадянина України, з професійно-технічною освітою, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 громадянина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу по мобілізації.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 15, солдат ОСОБА_3 призначений на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти вказаної військової частини, зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення, у зв`язку з чим набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

21.05.2023 близько 07 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно без поважних причин на службу до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, до 22.04.2024.

22.04.2024 солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність та помилковість своїх дій, добровільно прибув до Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, із щирим каяттям та повідомив про вчинений ним злочин, чим закінчив вчинення правопорушення.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно 24.02.2023 був призваний на військову службу під час призову на мобілізацію в період воєнного стану та зарахований до військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти. 20.05.2023 він з дозволу командира стрілецької роти отримав звільнення від військової служби на строк до 07.00 години 21.05.2023, після чого вибув з території військової частини, розташованої в Інгульскому районі міста Миколаєва до місця свого проживання в АДРЕСА_1 . Однак у призначений час 21.05.2023 о 07.00 годині на службу не з`явився без поважних причин. Через декілька днів йому зателефонували з військової частини та повідомили про те, що він поданий у списки військовослужбовців, що самовільно залишили військову частину, у зв`язку з чим, він вирішив не повертатися до військової частини для проходження військової служби. В подальшому він добровільно з`явився 22.04.2024 до органу досудового розслідування. В період, коли не з`явився до військової частини, на лікуванні не перебував. У вчиненому розкаявся, засудив свої дії та висловив готовність продовжувати військову службу.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із рапорту ТВО командира 2-ї стрілецької роти вч НОМЕР_1 від 22.05.2023 та повідомлення командира вч НОМЕР_1 від 09.06.2023 № 167/3/635 слідує, що 22.05.о 12.15 годин було виявлено відсутність на шикуванні особового складу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 , пошукові заходи результату не дали, місцезнаходження не встановлено.

Згідно з витягом з наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.02.2023 № 48 та поіменним списком військовозобов`язаних та резервістів, які відправлені до вч НОМЕР_1 , від 24.02.2023 № 418, ОСОБА_3 призваний та направлений для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 з 24.02.2023 солдат ОСОБА_3 .

Згідно з карткою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.12.2022, акту дослідження стану здоров`я від 26.12.2022, висновку лікаря окуліста від 21.02.2023, облікової картки до військового квитка, ОСОБА_3 визнаний обмежено придатним до військової служби на підставі ст. 30б «Розладу хвороб».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 15, солдат ОСОБА_3 з 24.02.2023 призначений на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу і приступив до виконання службових обов`язків.

Із записок про звільнення від 18.05.2023 та 20.05.2023 слідує, що командиром 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 був звільнений до 14.00 годин 19.05.2023 та 07.00 годин 21.05.2023.

Наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 26.05.2023 № 256, від 05.06.2023 № 101, призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_3 , зупинено його забезпечення припинено грошові виплати та проведено службове розслідування.

Згідно з копією акту службового розслідування вч НОМЕР_1 , встановлено факт відсутності ОСОБА_3 на території військової частини НОМЕР_1 з 22.05.2023 без поважних причин.

Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.06.2023 № 121, солдат ОСОБА_3 з 08.06.2023 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 № 243, з 22.08.2023 зупинена військова служба солдата ОСОБА_3 , колишнього стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до тяжких злочинів, за місцем проходження служби характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить вказане в обвинувальному акті з`явлення із зізнанням, яке підтверджується тим, що останній самостійно прибув до органу досудового розслідування та повідомив про себе як про військовослужбовця, який не з`явився на службу, та щире каяття, яке полягає у тому, що він повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, засудив свої дії та вказав на готовність продовжувати військову службу.

Обставин, які згідно з ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який є військовослужбовцем, вважається раніше не судимим, характеризується негативно, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України та неможливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому висновки суду про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням узгоджуються з висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 726/78/23, згідно з якими «звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, а саме наказу на вибуття в район бойових дій для захисту Батьківщини від збройної агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим».

Натомість за обставин даної справи, на переконання суду, звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка, будучи військовослужбовцем, не з`явилася на службу, сприятиме тому, що інші громадяни України, які проходять військову службу під час мобілізації на особливий період та яким надається короткострокове звільнення, будуть впевненими у безкарності за неявку на військову службу під час мобілізації, на особливий період, для виконання обов`язку із захисту Батьківщини, що є неприпустимим та сприятиме погіршенню обороноздатності та захисту держави в умовах ведення війни з країною-агресором російською федерацією.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Цивільний позов не заявлявся

Речові докази та витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, обвинувачений не затримувався та відносно нього запобіжний захід не застосовувався.

Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу фактичного затримання для відбуття призначеного покарання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1