Справа №950/2173/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - Стеценко
Номер провадження 11-кп/816/1161/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2024 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 15 червня 2024 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 4, п. 5 ст. ч. 1 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2024 року, клопотання прокурора було задоволено.

ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, до 24 год. 00 хв. 27 липня 2024 року без визначення розміру застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 29.05.2024. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити перебування останнього під цілодобовим домашнім арештом.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за яке визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років, за ч. 4 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк від 08 до 15 років, що свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може ухилитися від суду. Так, небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та з іншою інформацією про обставини життя.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме переховування останнього від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, тобто останній становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 є виправданим.

Вище вказане, підтверджує існування ризику переховування обвинуваченого від суду, у разі звільненні його з-під варти. Також необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків, та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Крім того, з огляду на відсутність у обвинуваченого сталого джерела до існування, заробітку, наявність судимостей за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, є об`єктивні підстави вважати, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 має асоціальну спрямованість. Останній може вчинити нове кримінальне правопорушення за умови обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк дії запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 не доводить неможливості останнього перебувати в умовах ДУ «Сумський слідчий ізолятор». При цьому, висновок про можливість чи неможливість утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, може бути наданий лише фахівцем у галузі медицини, та не входить до повноважень суду.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 29 травня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3