Провадження №: 1-кп/752/2218/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві обвинувальний акт від 21.09.2024 та угоду про визнання винуватості від 25.11.2024 у кримінальному провадженні № 0002651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився у місті Баку Республіки Азербаджан, азербайджанець, громадянка Республіки Азербайджан, проживає у АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину 2024 року народження, освіта вища та незакінчена вища, працевлаштований, раніше не судимий, проживав за адресою: АДРЕСА_2 , посвідка на постійне місце проживання в Україні № НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_3 21.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану), відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.11.2022 за № 0002651, а також реєстр матеріалів досудового розслідування.

У підготовчому судовому засіданні 25.11.2024 прокурор клопотав перед судом про затвердження угоди про визнання винуватості та про призначення узгодженої сторонами міри покарання, посилався, при цьому, на законність угоди, відповідність її чинному процесуальному законодавству, вказував на відсутність підстав для відмови у її затвердженні, підтвердив, що обвинувачений надавав викривальні показання щодо себе, винуватість визнав, шкода потерпілій відшкодовано - викрадене майно повернуто , вказав на наявність численних обставин, що пом`якшують відповідальність.

ОСОБА_4 та його захисники також клопотали перед судом про затвердження укладеної 25.11.2024 угоди про визнання винуватості та про призначення узгодженої сторонами міри покарання.

При цьому обвинувачений підтвердив, що розуміє суть звинувачення, беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, прояке йдеться в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості за обставин, які детально описані у названих документах, пояснив у чому полягає його каяття.

Обвинувачений також підтвердив добровільність свого волевиявлення на укладання угоди про визнання винуватості, беззастережне визнання винуватості, готовність до виконання обов`язків за угодою, своє волевиявлення щодо понесення узгодженого покарання, обізнаність з наслідками укладення і затвердження угоди, наслідки її невиконання.

Захисник надав пояснення щодо даних, які характеризують обвинуваченого, його щирого прагнення до винесення правосудного та обґрунтованого вирку по суті справи, пояснив, що його підзахисний постійно проживає у ОСОБА_6 , має сім`ю та новонароджену дитину, працює, коли дізнався про наявність щодо нього кримінального провадженні та про своє перебування у розшуку, добровільно приїхав в Україну, прибув до правоохоронних органів, співпрацював зі слідством, раніше до кримінальної відповідальності не притягався ні в Україні, ні в Азербайджані, винуватість свою визнав, всі можливі відшкодування на користь потерпілої здійснив, його засудження з призначенням покарання з установленням іспитового строку є недоцільним, адже між державами Україною та ОСОБА_6 відсутня міжнародна угода про співпрацю з виконання вироків у кримінальних справах, а тому сторона захисту просить суд затвердити угоду про визнання винуватості із застосуванням приписів ст. 69 КК України та призначити для ОСОБА_4 покарання менше меншої межі, яке є реальним до виконання.

Щодо угоди про визнання винуватості від 25.11.2024 суд зазначає, що її було укладено між прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0002651 від 06.11.2022 з одного боку, та між обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з іншого боку, за участі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 у м. Києві, згідно з якою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Українита щиро розкаявся у скоєному.

Заслухавши сторін, з урахуванням наявних матеріалів суд встановив, що в угоді про визнання винуватості сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для цього кримінального провадження обставин та правової кваліфікації діяння обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України,визнаючи, шляхом укладення цієї угоди доведеними, що ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану за таких обставин.

05.11.2022 близько 21:20 ОСОБА_4 перебував у приміщенні нічного закладу "Fifty", що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де виявив раніше невідому йому громадянку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилася на танцювальному майданчику та тримала в руках мобільний телефон марки "Samsung", моделі

"Galaxy S21 FE 5G" IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ,

вартість якого становить 23 999,00 грн. У цей час у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, а саме: цього мобільного телефону, що належав ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправність своїх умисних дій, їх вчинення у період дії воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_4 зайшов на танцювальний майданчик, вступив у діалог з потерпілою, запропонував їй залишити її мобільний телефон, після чого ОСОБА_7 поклала мобільний телефон до зовнішньої кишені сумки, яку тримала при собі.

Надалі ОСОБА_4 , користуючись тим, що описаний вище мобільний знаходиться у зовнішній кишені сумки потерпілої, переконавшись що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, непомітно для ОСОБА_7 таємно викрав цей мобільний телефон із зовнішньої кишені сумки, яку тримала при собі ОСОБА_7 .

Після цього ОСОБА_4 близько 21:30 тієї ж доби покинув місце вчинення злочину, маючи реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток у сумі 23 999,00 грн.

Обставиною, яка не потребує доказуванню у цьому кримінальному провадженні є те, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, що був затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ з подальшим продовження його строку в установленому законодавством порядку, і станом на час вчинення злочину воєнний стан діяв.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачено у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи в порядку ст. 314 КПК України питання можливості затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0002651 суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

За приписами ч. 2, 5 цієї ж статті угода про визнання винуватості може ініціюватися прокурором чи обвинуваченим у будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судове провадження на підставі угоди закінчується ухваленням вироку за наявності для цього всіх процесуальних передумов.

Заслухавши позицію прокурора, пояснення обвинуваченого і думку захисника, їх додаткові пояснення і обґрунтування захисника, дослідивши обвинувальний акт, проаналізувавши угоду про визнання винуватості та перевіривши її на відповідність приписам чинного законодавства, вивчивши інші наявні матеріали, що стосуються цього кримінального провадження,суд переконався, що така угода може бути затверджена шляхом постановлення обвинувального вироку зважаючи на таке.

Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинення якого обвинувачений підтвердив і наявність своєї винуватості визнав, класифікуються як тяжкий злочин, що відповідає законодавчим вимогам ч. 4 ст. 469 КПК України, зокрема п. 1.

Угоду подано до суду в установлений процесуальним законом строк.

Отже, законодавчих обмежень щодо можливості укладення угоди про визнання винуватості у цьому кримінальному провадженні не вбачається.

На виконання вимог ч. 4 ст. 474 КПК України судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні яких його обвинувачують з відповідними процесуальними правами; цілком розуміє наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; цілком розуміє характер обвинувачень, в якому він визнає себе винуватим; цілком розуміє вид покарання, що буде до нього застосоване.

Також судом з`ясовано, що ОСОБА_4 погоджується з обставинами і даними, викладеними в обвинувальному акті та угоді від 25.11.2024; підтверджує зі свого боку всі відомості щодо подій кримінального діяння, що відображені в обвинувальному акті та угоді, висловлює ствердне, усвідомлене й щире підтвердження готовності до виконання обов`язку, який він на себе приймає за цією угодою, що вже є виконаним (беззастережне визнання винуватості) і до понесення узгодженого покарання.

При укладенні угоди прокурором враховано, а судом перевірено у судовому засіданні шляхом дослідження письмових документів та заслуховування відповідей на уточнюючі запитання такі обставини;

- характер і тяжкість обвинувачення;

- наявність суспільного інтересу у забезпеченні швидшого судового провадження і досягнення завдань і цілей кримінального провадження,

- можливість зменшення навантаження на систему здійснення правосуддя у кримінальному провадженні;

- процесуальне спрощення розгляду справи, можливість прискорення судового розгляду;

- повне визнання обвинуваченим своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття;

- умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб;

- особу обвинуваченого, який раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався ні в Україні, ні в Азербайджані, де постійно проживає зараз та проживав попередньо, в статусі підозрюваного до цього кримінального провадження ніколи не перебував, має вищу освіту, працевлаштований, навчається у вищому навчальному закладі, займається педагогічною діяльністю, має сталі місці соціальні зв`язки та постійне місце проживання в Республіці Азербайджан, має на утриманні новонароджену дитину та дружину, усвідомлює вчинене, виявляє прагнення до ведення соціально-позитивного і законослухняного способу життя;

- обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння його розкриттю, відшкодування шкоди внаслідок повернення викраденого потерпілій;

- відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого;

- відсутність у потерпілої жодних претензій до обвинуваченого;

- істотну для цього кримінального провадження обставину - громадянство і постійне місце проживання обвинуваченого (Республіка Азербайджан), добровільне повернення в Україну із-за кордону лише з метою завершення досудового розслідування.

Крім того, з метою дотримання приписів ч. 6 ст. 474 КПК України суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом перевірено, що укладена угода відповідає за своїм змістом вимогам ст. 472 КПК України та містить наступні положення:

- визначення сторін, які її уклали (прокурор, обвинувачена за участі захисника);

- формулювання обвинувачення і його правову кваліфікацію з зазначенням відповідної статті КК України (ч. 4 ст. 185 КК України);

- істотні для цього кримінального правопорушення обставини (викладено вище),

- підтвердження беззастережного визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення;

- обов`язок обвинуваченого (беззастережне визнання своєї винуватості);

- узгоджене покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України;

- згоду обвинуваченого на призначення покарання;

- наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України;

- наслідки невиконання угоди;

- дату укладення угоди;

- підписи сторін.

Щодо покарання вказаною угодою погоджено застосування покарання у виді штрафу в розмір 1500 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян на підставі приписів ст. 69 КК України з огляду на наявність більше двох обставин, які пом`якшують відповідальність, на особу винного, факторів, що істотно зменшують тяжкість вчиненого.

У ст. 69 КК України закріплено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На цих підставах суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

До обставин, які пом`якшують покарання відносяться обставини за п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме: є щире каяття обвинуваченого, яке полягає у жалю з приводу учиненого, осуді своєї поведінки, визнання ним всіх обставин, регламентованих п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо подій кримінальних правопорушень, у тому числі, їх часу, місця, способу учинення, повне визнання своєї винуватості, а також активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, спрямування власних грошових коштів для потреб Збройних Сил України для підтримання обороноздатності держави, яка захищається від збройної агресії Російської Федерації, добровільне прибуття до правоохоронних органів України із-за кордону для завершення розслідування та розгляду кримінального провадження в суді.

Обставин, які обтяжують покарання в обвинувальному акті не вказано, судом не встановлено.

З урахуванням всього викладеного вище, суд переконався, що угода про визнання винуватості, з урахуванням внесених уточнень може бути затверджена, тоді як підстав для відмови у затвердженні цієї угоди, визначених у ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Суд розділяє позицію сторін щодо того, що виправлення обвинуваченого можливе без фактичної ізоляції від суспільства з огляду на з огляду щире каяття, прагнення до самовдосконалення і виправлення, наведені вище дані про особу, а також наявність у ОСОБА_4 особистих стимулів до виправлення, у тому числі новонародженої дитини. Також враховано, що обвинувачений на профілактичних обліках не перебуває.

Враховуючи викладене, суд вважає за належне затвердити угоду про визнання винуватості від 25.11.2024, визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання,яка відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим у ст. 65 КК та базується на положеннях ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розгляд угоди про визнання винуватості проведено за відсутності потерпілої, прибуття якої до суду є ускладненим об`єктивними причинами - наявність малолітньої дитини, яка потребує материнської опіки та догляду. При цьому, судом встановлено, що пані ОСОБА_7 повернуто її мобільний телефон і вона письмово клопотала про вирішення справи за умов її неприбуття до суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Клопотання про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не надходило.

Доля речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Оскільки суду не представлено документального підтвердження наявності у кримінальному провадженні процесуальних витрат, питання про їх розподіл чи покладення на обвинуваченого у цьому вироку не вирішується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 368-371, 373-374, 376, 394, 475КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25.11.2024 між прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , адвокатом ОСОБА_5 25.11.2024 у кримінальному провадженні № 0002651 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

2. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн.

3. Речовий доказ, а саме: мобільний телефон марки "Samsung", моделі

"Galaxy S21 FE 5G" IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який повернуто потерпілій ОСОБА_7 (том 1, а.с. 73) залишити у її власності (користуванні/розпорядженні).

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не булоподано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок проголошено 26.11.2024 після виходу суду з нарадчої кімнати, видалення до якої відбулося 25.11.2024

Суддя ОСОБА_1