ЄУН справи: 336/9087/24
Номер провадження: 1-кп/336/1243/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0005471 від 23.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Рівненської області, Рівненського району, смт. Клевань, українця, громадянина України, одруженого, який має середню освіту, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 відділення 3 взводу 7 роти 3 механізованого батальйону, у військовому званні «старший сержант», мешкаючого за адресом: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

з угодою про визнання винуватості від 09 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Наказом №207 від 18.07.2024 командира військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_4 було призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти З механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старший сержант ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В свою чергу, старший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

23 липня 2024 року, о 10:00 год., т.в.о. командира 7 механізованої роти З механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_7 , знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділу в населеному пункті Новопавлівка Пологівського району Запорізької області, віддав наказ, направлений на виконання бойового розпорядження №23 від 23.07.2024, щодо здійснення заміни особового складу на позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (район населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області) та подальшого спостереження за полем бою, удосконалення фортифікаційних споруд, у разі виявлення противника - знищувати вогнем із штатного озброєння.

Після цього, старший сержант ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, умисно не виконав наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел старший сержант ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у присутності т.в.о. командира 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати наказ т.в.о. командира 7 механізованої роти З механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_7 , направлений на виконання бойового розпорядження №23 від 23.07.2024, щодо здійснення заміни особового складу на позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (район населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області) та подальшого спостереження за полем бою, удосконалення фортифікаційних споруд, у разі виявлення противника - знищувати вогнем із штатного озброєння, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

В матеріалах кримінального провадження міститься угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0005471 від 23.07.2024, відповідно до якої, 09 вересня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_8 , за участі адвоката ОСОБА_9 , була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін.

За умовами угоди сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 , за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати положення ст.ст. 62, 69 КК України, та погоджуються на призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, а саме покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні, замість покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винуватим у скоєнні кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України, розуміє.

Обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, разом з цим, судом з`ясовано, що він цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні вважає, що укладення угоди не суперечить інтересам підзахисного.

Судом вислухані показання обвинуваченого та оглянуті представлені в судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні щодо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 402 КК України, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора, тобто відкрита відмова виконання наказу начальника, вчинена в умовах воєнного стану. Узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого в угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання своєї винуватості, а також те, що обвинувачений приймав безпосередню участь у відсічі збройної агресії російської федерації.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Згідно з частиною п`ятою статті 65 Кримінального кодексу України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З огляду на щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим у кримінальному правопорушенні, не настання тяжких наслідків від вчиненого, участі в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин та те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого статті 69, статті 62 КК України та призначити більш м`яке покарання, не зазначене в санкції ч.4 ст.402 КК, а саме покарання у виді тримання військовослужбовця у дисциплінарному батальйоні.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

23 липня 2024 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2024 обрано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд вважає необхідним залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 09 вересня 2024 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Снятинського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0005471 від 23.07.2024 - затвердити.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 62 КК України призначене ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки замінити на покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 23 липня 2024 року по 18 вересня 2024 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню тримання у дисциплінарному батальйоні.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 23 липня 2024.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження: прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1