Справа № 461/5842/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/929/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.07.2024 по матеріалах кримінального провадження № 0000412 внесеного 01.04.2024 в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про накладення арешту на майно вилучене в ході обшуку,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

заявника ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

встановила :

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.07.2024 задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 , поданого в межах кримінального провадження №0000412 від 01.04.2024, та накладено арешт на речі, предмети та документи, які були вилучені в ході проведення обшуку автомобіля марки «BMW 320D», р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 , а саме:

автомобіль марки марки «BMW 320D», р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;

свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 ;

посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_4 .

В рамках кримінального провадження №0000412 від 01.04.2024, накладено арешт на речі, предмети та документи, які були вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

мобільний телефон ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 із сім-картою НОМЕР_7 ;

мобільний телефон ІМЕІ: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 із сім-картою НОМЕР_10 ;

посвідчення поліцейського НОМЕР_11 ;

два спеціальних жетони із № НОМЕР_12 ;

банківські карти № НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ;

свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_15 ;

невідому речовину зеленого кольору із клаптиком аркуша;

дев`ять предметів зовні схожих на патрони;

один ключ запалювання до BMW.

В рамках кримінального провадження №0000412 від 01.04.2024, накладено арешт на речі, предмети та документи, які були вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

банківські картки: Приватбанк № НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 НОМЕР_20 ;

мобільний телефон Iphone XR, з логічним захистом;

мобільний телефон марки «НОКІА» ІМЕІ: НОМЕР_21 з № НОМЕР_22 ;

мобільний телефон Iphone 15, з логічним захистом;

мобільний телефон Iphone, в зеленому чохлі вимкнений;

коробки до мобільного телефону марки Iphone 13 ІМЕІ: НОМЕР_23 та Iphone 15 ІМЕІ: НОМЕР_24 ;

тримачі до сім-карт НОМЕР_25 , МТС Україна (№ НОМЕР_26 ), Vodafone № НОМЕР_27 , модем марки ZTE із картою Київстар № НОМЕР_28 .

З клопотання слідчого вбачається, що 23.07.2024 ОСОБА_10 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру в організації та сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, вказівками, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Слідчий зазначив, що 23.07.2024 за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , а також в автомобілі марки «BMW 320D», р.н. НОМЕР_1 , проведено обшуки, в ході яких виявлено та вилучено речі, предмети та документи, які відповідно до постанови слідчого від 23.07.2024 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя своє рішення щодо ОСОБА_6 мотивувала тим, що з наданих матеріалів вбачалося, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучено в ході проведення обшуку 23.07.2024 за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено: банківські картки Приватбанк № НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 НОМЕР_20 , мобільний телефон Iphone XR, з логічним захистом, мобільний телефон марки «НОКІА» ІМЕІ: НОМЕР_21 з № НОМЕР_22 , мобільний телефон Iphone 15, з логічним захистом, мобільний телефон Iphone, в зеленому чохлі вимкнений, коробки до мобільного телефону марки Iphone 13 ІМЕІ: НОМЕР_23 та Iphone 15 ІМЕІ: НОМЕР_24 , тримачі до сім-карт НОМЕР_25 , МТС Україна (№ НОМЕР_26 ), Vodafone № НОМЕР_27 , модем марки ZTE із картою Київстар № НОМЕР_28 .

Постановою слідчого від 23.07.2024 вилучені речі, предмети та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчим доведено, що вилучені речі, предмети та документи мають важливе значення для кримінального провадження та мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

На вказану ухвалу подав апеляційну скаргу підозрюваний ОСОБА_6 , який просить поновити строк апеляційного оскарження; ухвалу слідчого судді скасувати; постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешт на майно.

Апелянт покликається, що строк апеляційного оскарження пропустив, оскільки і досі не отримав копії ухвали про арешт майна, відповідно не знав змісту повного тексту рішення, а тому, з метою необхідності дотримання процесуальних гарантій його прав просить вважати дану підставі поважною причиною пропуску строку, відповідно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження.

По суті апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які б відповідали меті та завданню арешту майна та свідчили про наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, не встановлено. Вважає, що досудовим розслідуванням не було доведено суду необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Цим заходом було безпідставно обмежено його право власності.

Апелянт покликається на те, що клопотання подане в межах кримінального провадження за злочин, передбачений ч.3 ст. 209, ч.4 ст. 240 КК України, якими не передбачено конфіскацію майна. Крім того статус ОСОБА_11 в даному кримінальному провадженні не визначений, нікому не повідомлено про підозру, що виключає застосування арешту на майно.

Апелянт покликається на неврахуванням слідчим суддею практики ЄСПЛ при прийняті рішення по даній справі.

Заслухавши доповідь судді, міркування ОСОБА_6 , підтриману захисником - адвокатом ОСОБА_8 , про задоволення апеляційних вимог, думку прокурора ОСОБА_7 , який просив відмовити у поновлені строку та задоволені апеляційних вимог в цілому, обговоривши доводи наведені в клопотанні про накладення арешту на майно та в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 404 КПК України.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Також, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 171 КПК України встановлено обов`язкові вимоги, яким повинно відповідати клопотання про арешт майна.

Завданням кримінального провадження повинні досягатися таким чином щоб до жодної особи не було застосовано необґрунтованого процесуального примусу (ст. 2 КПК України).

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні в якості речового доказу (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69).

При винесенні ухвали судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні старшого слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього доказів в матеріалах кримінального провадження.

Зокрема враховано, що 23.07.2024 ОСОБА_10 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також те, що постановою слідчого від 23.07.2024 вилучені речі, предмети та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На переконання слідчого судді слідчим доведено, що зазначене вище вилучене майно має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому повернення вищевказаного майна може призвести до його знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Даний захід забезпечення кримінального провадження є співмірним та пропорційним переслідуваній меті, втручання у власність буде виправданим за вказаних умов, таким, що здійснено в порядку передбаченому законом, а відтак не буде свавільним.

При вирішенні клопотання слідчий суддя були врахував, що органом досудового розслідування встановлено, що група осіб, діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, за неправомірну вигоду в сумі 11000 доларів США, організувала незаконну схему переправлення осіб чоловічої статті, призовного віку, під час дії воєнного стану, через держаний кордон України.

23.07.2024 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: банківські картки Приватбанк № НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_29 , мобільний телефон Iphone XR, з логічним захистом, мобільний телефон марки «НОКІА» ІМЕІ: НОМЕР_21 з № НОМЕР_22 , мобільний телефон Iphone 15, з логічним захистом, мобільний телефон Iphone, в зеленому чохлі вимкнений, коробки до мобільного телефону марки Iphone 13 ІМЕІ: НОМЕР_23 та Iphone 15 ІМЕІ: НОМЕР_24 , тримачі до сім-карт НОМЕР_25 , МТС Україна (№ НОМЕР_26 ), Vodafone № НОМЕР_27 , модем марки ZTE із картою Київстар № НОМЕР_28 .

Постановою слідчого від 23.07.2024 вилучені речі, предмети та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім цього, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а тому слідчий суддя вважав, що застосування заходу забезпечення у вигляді арешту в даному випаду відповідає вимогам розумності та співрозмірності втручання у мирне володіння майном по відношенню до завдань кримінального провадження.

Відтак при винесенні ухвали судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема враховано правову підставу для арешту, можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, та прийнято до уваги те, що дослідження та збереження, вилученого майна на даному етапі досудового розслідування має важливе значення для кримінального провадження.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Прокурор у суді апеляційної інстанції підтвердив, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває, проводяться слідчі процесуальні дії.

З врахуванням зазначеного вище та матеріалів, досліджених колегією суддів вважає, що апеляційні вимоги підозрюваного ОСОБА_6 , які не зовсім стосувалися обставин стосовно апелянта, - не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції та повністю спростовуються матеріалами клопотання.

Колегія суддів не вбачає будь-якої невідповідності висновку суду першої інстанції нормам КПК України та фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити підозрюваному ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.07.2024, по матеріалах кримінального провадження № 0000412 внесеного 01.04.2024 в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про накладення арешту на майно ОСОБА_6 вилучене в ході обшуку- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: