Справа № 204/8114/24
Провадження № 1-кп/204/1052/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000507, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні. Підстав для повернення або закриття кримінального провадження не вбачається. Вважає, що обвинувальний акт подано у відповідності до КПК України. Також, прокурор подала до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 . Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, санкція яких передбачає виключне покарання у вигляді позбавлення волі. Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень обвинувачений ОСОБА_5 усвідомлює невідворотність покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, а тому з метою уникнення відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_5 постійного офіційного місця роботи не має, міцних соціальних зв`язків не має, що вказує на можливість останнього переховуватись від суду. Також слід враховувати дію військового стану на території України, у зв`язку з чим, враховуючи. що ОСОБА_5 є чоловіком призивного віку, тобто є військозобов`язаним, останній може покинути територію Дніпропетровської області з метою переховування, досягаючи при цьому мети не бути притягнутим до кримінальної відповідальності та не бути засудженим.

Також у кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме у кримінальному провадженні приймають участь свідки та очевидці, які мають можливість вказати на наявність вогнепальної зброї та боєприпасів у ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_5 відомі адреси свідків оскільки вони проживають в одному будинку. Тобто у ОСОБА_5 є можливість вплинути на свідків.

У ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений раніше судимий останній раз 01.02.2024, засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому злочини у період іспитового строку. Також слід враховувати репутацію обвинуваченого, його вік, те, що він не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного, достатнього джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя обвинуваченого. Тому є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 має можливість сплатити посильний для нього розмір застави, із врахуванням його майнового стану, застава навіть у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою без визначення розміру застави заперечував, оскільки у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому вже було обрано запобіжний захід у виді застави, яка була сплачена. Захисник зауважив, що в одному кримінальному провадженні не може бути одночасно обрано два запобіжні заходи. Крім того, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, та не підпадають під визначені ч. 3 ст. 184 КПК України критерії. За якими слідчий суддя або суд мають право не визначати розмір застави. Враховуючи факт, що у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_5 вже було застосовано заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, захисник просив суд при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Подане письмове клопотання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу підтримав у повному обсязі.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника щодо призначення справи до судового розгляду та продовження йому строку дії запобіжного заходу.

Вислухавши клопотання прокурора, думку учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України, справа підсудна Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, підстав щодо її закриття, зупинення розгляду чи направлення прокурору для проведення досудового провадження суд не вбачає. Під час порушення кримінального провадження і досудового слідства не було допущено порушень КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, у зв`язку з чим обвинувальний акт необхідно призначити до судового розгляду.

Враховуючи принцип гласності та відкритості кримінального судочинства, судове засідання слід проводити відкрито, обмеження щодо відкритості, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України відсутні.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений, може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

На даний час судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочато.

Слід зауважити, що зважаючи на стадію кримінального провадження, суд позбавлений можливості давати оцінку сукупності доказів про вчинення обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Прокурором доведено, що ризики, які були встановлені раніше, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу на свідків у даному провадженні продовжують існувати. Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено, у тому числі, покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, та усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений може вживати заходи, спрямовані на переховування від суду. При цьому ризик втечі може бути розцінений ним, як менш небезпечне діяння ніж покарання та процедура його виконання.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, теж неможливо виключити, оскільки, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, ОСОБА_5 може впливати на свідків, які наразі не допитані в судовому засіданні.

Також, при розгляді клопотання прокурора судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, тобто постійного джерела доходу не має, а тому з метою забезпечення життєдіяльності з великою імовірністю може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, з огляду на що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого слід задовольнити, та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд вважає за необхідне визначити розмір застави та не приймає твердження прокурора про те, що застава навіть у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Крім цього, слід зазначити, що наводячи зазначені твердження прокурор не надала жодних доказів на їх обґрунтування, а кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 не є такими, які входять до переліку, визначених у ч. 4 ст. 183 КПК України, за якими суд може не визначати розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, застава, передбачена в статті 5 § 3 Європейської Конвенції, призначена забезпечити лише належну процесуальну поведінку особи, а не відшкодування збитку. Таким чином, сума застави повинна визначатися даними про особу, щодо якої обирається застава, її особистістю, добробутом, тобто, тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання ухилитися від органів досудового розслідування та суду чи виконання процесуальних рішень.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2024 до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 151400 грн. Відповідно до платіжної інструкції про переказ готівки ОСОБА_6 було внесену заставу за ОСОБА_5

19.08.2024 у кримінальному провадженні №0000584 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України слідчим суддею застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З огляду на те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має стимулюючий характер дотримання покладених на нього обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, враховуючи кількість покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та співвідношення з існуючими ризиками їх невиконання, а також особу обвинуваченого, його сімейний та майновий стан, з урахуванням, що згідно з ухвалою слідчого судді від 24.05.2024 ОСОБА_5 при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена застава у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка була внесена, суд вважає, що розмір застави на цій стадії кримінального провадження слід визначити у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 гривень, що на переконання суду, відповідатиме критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить справедливий баланс інтересів особи та суспільства, не суперечитиме Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України на 60 днів з визначенням застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2024, з покладенням у відповідності до ст. 194 КПК України певних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 314-317, 315, 369- 372, 376, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити кримінальне провадження № 0000507, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за адресою: м. Дніпро, пр. Лесі Українки, 77б на 23.09.2024 о 12:20 год.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

До судового засідання викликати учасників кримінального провадження.

Згідно статті 317 КПК України, роз`яснити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 21 листопада 2024 року включно.

Визначити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в кримінальному провадженні у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 90840 грн.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеної застави у розмірі 90840 гривень, вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 21 листопада 2024 виконувати наступні обов`язки: прибувати до прокурора або суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього для забезпечення виконання визначених законом обов`язків, може бути застосовано інший запобіжний захід.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання та вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 25 вересня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1