Справа №949/1744/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубровиця, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000304 від 05 вересня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , опікуна дитини інваліда, одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , в травні 2024 рік, точну дату, час та обставини вчинення кримінального правопорушення не встановлено, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи мотив, спрямований на незаконне поводження з бойовими припасами, діючи всупереч вимогам постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471-XII, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, незаконно придбав та зберігав в нежилому господарстві с. Лісове Сарненського району Рівненської області, 32 предмети, ззовні схожих на патрони, які відповідно до висновку експерта є боєприпасами вогнепальної стрілецької зброї, з яких 30 предметів, є проміжними бойовими патронами калібру 5,45x39 мм з кулями зі сталевим осердям (7Н6, 7Н6М), зразка 1974 p., 1 предмет, є гвинтівковим бойовим патроном калібру 7,62x54R з кулею «ЛПС» зі сталевим осердям (57-Н-223, 57-Н-323С), 1 предмет, є гвинтівковим бойовим патроном калібру 7,62x54R з бронебійно-запалювальною кулею «Б-32» (7B3-3), зразка 1954 р. Дані патрони до стрільби придатні.

05 вересня 2024 року, близько 17 год., ОСОБА_4 , під час руху на власному мотоциклі Kanuni drift, без реєстраційного номеру, був зупинений працівниками поліції на автодорозі АДРЕСА_2 , де під час поверхневої перевірки транспортного засобу, під сидінням, було виявлено придбані ОСОБА_4 патрони.

Крім цього, 05 вересня 2024 року, близько 17 год., ОСОБА_4 , керуючи мотоциклом Kanuni drift, без реєстраційного номеру та рухаючись з с. Лісове Сарненського району Рівненської області в напрямку с. Сварицевичі Сарненського району на автодорозі ТІ 810, поблизу с. Сварицевичі, був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України, де; під час поверхневої перевірки транспортного засобу, під сидінням, було виявлено 32 предмети, ззовні схожі на патрони, за що передбачена кримінальна відповідальність, відповідно до ч. 1 ст. 263 КК України. Дане правопорушення було виявлено інспектором СРПП ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області майором поліції ОСОБА_5 та інспектором СРПП ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ; старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 .

Під час виявлення 32 предметів, ззовні схожих на патрони ОСОБА_4 було роз`яснено та повідомлено, що за зберігання бойових припасів, є відповідальність і у зв`язку з цим про дане правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, буде повідомлено на лінію 102 для виклику слідчо-оперативної групи. Того ж дня, близько 17 год. 35 хв., ОСОБА_4 , запропонував та надав неправомірну вигоду працівникам поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1000 грн., за вирішення питання про не притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу та за ч. 1 ст. 369 КК України, як надання неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєні вищевказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 369 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що шкодує про вчинене, зробив для себе належні висновки та обіцяв, що більше такого не повториться. При обранні міри покарання погоджується з думкою прокурора.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки по ч. 1 ст. 263 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 1 рік та по ч. 1 ст. 369 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який виконувати самостійно.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Судом зроблено висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу та ч. 1 ст. 369 КК України, як надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) (далі - постанова №7), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 369 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікуються, як тяжкий злочин та нетяжкий злочин, відповідно.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, ухвалами суду від 21 травня 2020 року та від 21 квітня 2021 року звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі ч. 3 ст. 263 КК України (а.п.68), позитивно характеризується по місцю проживання (а.п. 67); на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.п. 69); повністю визнав свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Крім того, суд враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , що передбачені ст. 66 КК України, якими є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

При цьому, обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України щодо обвинуваченого, не встановлено.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (далі - постанова №7) зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею (п. 6 постанови №7).

Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти росії" від 29.11.2007).

Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, надав показання, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні щодо обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали, тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статтей інкримінованих за вказані кримінальні правопорушення, у виді позбавлення волі та штрафу, який, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно, оскільки такі покарання є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання у виді позбавлення волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде відповідати тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, сприяти виправленню та попередженню у вчиненні ним нових злочинів.

Крім того, такі покарання обвинуваченому, на думку суду, будуть відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4

Майнової шкоди кримінальним правопорушення не заподіяно.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 19 вересня 2024 року обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк два місяці, тобто до 19 листопада 2024 року.

Питання про речові докази та розподіл процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Крім цього, суд, вважає за необхідне зняти арешт з речових доказів по справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 09 вересня 2024 року ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області накладено арешт на: 32 предмети, ззовні схожі на патрони та 2 грошові купюри номіналом 500 гривень кожна з серіями та номерами СЖ1997949 та БН3536358.

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 369 КК України, призначивши покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України, призначене ОСОБА_4 покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 вересня 2024 року.

Речові докази:

- дві грошові купюри номіналом 500 грн. кожна з серіями та номерами СЖ1997949, БН3536358, які упаковано в спецпакет Національної поліції України WAR1141999, які зберігаються у сховищі АТ КБ "ПРИВАТБАНК", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 - конфіскувати;

- DVD-R диск з відеозаписами фіксації надання неправомірної вигоди, поміщений до паперового конверту, який приєднаний до кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- 32 бойові патрони, що передані на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судово-балістичної експертизи у розмірі 3029,12 грн. (три тисячі двадцять дев`ять гривень дванадцять копійок) (висновок експерта від 10 вересня 2024 року №СЕ-19/118-24/10877-БЛ).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1