Справа № 163/1361/24
Провадження № 1-кп/163/169/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження №0000241 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Барашівка Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої спеціальної освіти, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 28.05.2024 близько 23 години 13 хвилин, слідуючи на виїзд з України до Республіки Польща через пункт пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Ягодин», що в с. Старовойтове Рівненської ОТГ Ковельського району Волинської області, перебуваючи в службовому кабінеті заступників начальника відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, запропонував, а згодом і надав заступнику начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_6 , який є службовою особою правоохоронного органу, у зв?язку із здійсненням правоохоронних і правозастосовних функцій, неправомірну вигоду в розмірі 200 (двісті) євро, двома банкнотами номіналом по 100 євро кожна серія та номер НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , що становило 8751 гривень 80 копійок, поклавши їх на дивані під форменний головний убір (блайзер) ОСОБА_6 за те, щоб він, з використанням наданого його службового становища не відмовив йому у перетині державного кордону, як громадянину, який на момент проходження паспортного контролю не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду громадян за кордон або підтвердити мету своєї поїздки під час запровадженого на території України воєнного стану.

Після висловленої пропозиції ОСОБА_6 відмовився від одержання неправомірної вигоди та відмовив ОСОБА_4 у перетині державного кордону здійснивши повідомлення на лінію «102».

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.369 КК України, тобто у пропозиції надання та наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Під час судового провадження між прокурором та обвинуваченим досягнуто угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно з цією угодою ОСОБА_4 повністю визнає вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичними обставинами обвинувального акта і погоджується з кваліфікацією його дій.

В угоді сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками її укладення та невиконання.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 34 000 гривень.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.

За інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим повністю.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до категорії нетяжкого злочину. Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.1 ст.369 КК України.

Суд встановив, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, в тому числі, щодо права на судовий розгляд та щодо обмежень у правах, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди відповідно до ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним. Про це заявили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник. Скарги стороною захисту під час досудового розслідування не подавались.

Отже, суд встановив, що умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

В підготовчому засіданні прокурор вважав за необхідне затвердити угоду, обвинувачений та його захисник проти цього не заперечили і погодились на призначення узгодженого покарання.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Долю речових доказів належить визначити відповідно до ст.100 КПК України, ст.ст.961, 962 КК України, а арешт майна - відповідно до ст.174 КПК України.

На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати на проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлене, а підстави для ухвалення такого рішення з ініціативи суду не встановлені.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 474, 475, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості від 14 червня 2024 року у кримінальному провадженні №0000241, укладену прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України і за цим законом призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Долю речових доказів визначити таким чином:

- 2 (дві) банкноти номіналом по 100 євро із серійними номерами серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що передані на зберігання у ПАТ КБ "Приватбанк" в місті Луцьк конфіскувати у власність держави в порядку ст.ст.961, 962 КК України, скасувавши накладений ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 травня 2024 року арешт;

- нагрудний відеореєстратор № НОМЕР_3 , який передано на зберігання заступнику начальника ІПС "Ягодин" ОСОБА_6 , - повернути власнику/володільцю;

- носій електронної інформації - оптичний диск DVD-R з маркувальним позначенням "Verbatim", який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000241.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 2650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) гривню 48 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судової технічної експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1