Справа № 587/2257/24
УХВАЛА
07 листопада 2024 року м. Суми
Сумський районний суд Сумської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання начальника Сумського районного сектору № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у Сумській області щодо звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт у зв`язку з призовом на військову службу засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
Згідно вироку Сумського районного суду Сумської області від 04 липня 2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 126 КК України до одного року виправних робіт із відрахуванням у дохід держави 10% заробітку.
30.08.2024 року, ОСОБА_4 був ознайомлений під особистий підпис з порядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт, і в той же день ОСОБА_4 письмово повідомив, що 15.07.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу під час мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_1 .
01.10.2024 року до Сумського РС № 4 надійшов витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №м 356 від 15.07.2024 року про зарахування засудженого ОСОБА_4 до військової частини та лист від ТОВ «Агртермінал Констракшн», відповідно до якого ОСОБА_4 увільнений від роботи на час несення служби у лавах збройних сил України.
На підставі викладеного начальник Сумського районного сектору № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у Сумській області просить звільнити ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт у зв`язку з призовом на військову службу.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення подання.
Представник Сумського районного сектору № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у Сумській області в письмовій заяві подання.
ОСОБА_4 до суду не з`явився, направив заяву про слухання справи без його участі.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню.
Відповідно ч. 2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до військовослужбовців.
Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кримінально-виконавчий кодекс України не регулюють питання заміни покарання у виді виправних робіт засудженим, які стали військовослужбовцями, так само і звільнення від подальшого відбування такого покарання, чи зупинення виконання вироку.
Таким чином, має місце прогалина в законі, вирішення якої можливе шляхом застосування аналогії закону.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Частина 1 ст. 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно д ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Чинні норми КК, КПК, КВК регламентують питання звільнення від покарання певних категорій осіб з урахуванням зміни їх статусу після засудження. Проте, КК України містить категоричну заборону застосовувати відносно військовослужбовців такий вид покарання, як виправні роботи.
Вказаний вид покарання не має аналогу серед спеціальних видів покарань, які можуть бути призначені чи застосовані відносно військовослужбовців згідно Х розділу КК України.
Наявність спеціального суб`єкта - військовослужбовець - вимагає специфіки застосування до такої категорії осіб не лише певної процедури судового провадження, а і самих покарань, які полягають у тимчасовому обмеженні прав військовослужбовців в умовах проходження ними військової служби.
Як зазначалося вище, ч. 2 ст. 57 КК України має пряму заборону застосовувати виправні роботи до військовослужбовців, разом з тим, вказана норма забороняє це робити і відносно вагітних жінок, жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, щодо осіб, які не досягли 16 років і т.д. При цьому, ч.3 ст.57 КК України передбачає заміну даного виду покарання особам, що після постановлення вироку стали непрацездатними на штраф, а ч. 6 ст.42 КВК України передбачає можливість дострокового звільнення від відбування покарання жінок, що стали вагітними.
Враховуючи ту обставину, що законодавець передбачив шляхи вирішення питання щодо покарання у виді виправних робіт відносно певних категорій осіб, які в силу виняткових обставин набули додаткових спеціальних (особливих) ознак, передбачених в статті Загальної частини для осіб, відносно яких не може бути призначений (застосований) певний вид покарання, суд вважає можливим застосувати аналогію закону в частині використання вказаної процедури для усунення законодавчої прогалини, щодо засуджених до виправних робіт осіб, які стали військовослужбовцями до повного відбуття покарання.
На переконання суду, найбільш сприятливою для засудженого буде використання процедури дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Так, з матеріалів особової справи № 01/2024 вбачається, що засуджений ОСОБА_4 є військовослужбовцем, покарання у виді виправних робіт до нього не можуть бути застосовані, тому його слід звільнити від покарання у виді виправних робіт.
Керуючись ст. 57 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд -
Військовослужбовця ОСОБА_4 , вироком Сумського районного суду Сумської області від 04.07.2024 року, засудженого до покарання у виді виправних робіт строком на один рік, звільнити від покарання у виді виправних робіт.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її оголошення до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області.

Суддя ОСОБА_1