Справа № 522/7174/23
Провадження № 1-в/522/411/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням, у якому просить скасувати арешт на об`єкт нерухомого майна приміщення АДРЕСА_1 , накладений у кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року.

Заявник в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, у якій вказала, що клопотання підтримує та просить розглянути його без її участі.

Встановлено, що Відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000077 від 05.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Обставинами даного кримінального провадження є факти вчинення громадянином ОСОБА_4 протиправних дій, спрямованих на заволодіння шахрайським шляхом ряду об`єктів нерухомого майна у м. Одесі, зокрема приміщенням № 505 будинку АДРЕСА_2 .

У ході розслідування даного кримінального провадження, слідчий звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси із клопотанням про арешт майна, а саме приміщення АДРЕСА_1 , яке обґрунтовано існуванням на той час реальної загрози щодо вчинення протиправних дій відносно зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 р. (справа № 520/17324/19) клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000077 від 05.01.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України було задоволено. Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

За наслідками розслідування кримінального провадження № 0000077 від 05.01.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України щодо факту вчинення шахрайських дій відносно об`єкту нерухомого майна приміщення АДРЕСА_1 , матеріали виділені в окреме провадження № 0000522 від 24.03.2023 р., та до Приморського районного суду м. Одеси спрямовано для розгляду обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2023 р. (справа № 522/7174/23) ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, який набрав законної сили.

З липня місяця 2019 року та по теперішній час вона є одноособовою власницею приміщення АДРЕСА_1 .

23.07.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 здійснено реєстраційні дії щодо реєстрації прав власності за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , об`єкту нерухомості реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м.): 14,8, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1589, виданий 23.07.2019, видавник: приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ОСОБА_6 .

Наразі, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що належне заявнику приміщення АДРЕСА_1 має такі обтяження: номер запису про обтяження: 32642034, дата та час державної реєстрації: 31.07.2019, 11:50:02; підстава виникнення обтяження: ухвала Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2019, справа № 520/17324/19; вид обтяження: арешт нерухомого майна.

27 березня 2019 року в рамках справи № 202/1452/18, провадження № 14-559 цс18 Велика Палата Верховного Суду підтвердила раніше сформовану правову позицію та зазначила, що у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Завданням арешту майна в розумінні ч. 2 ст. 170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження; збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з приписами ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Прокурор в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій вказав, що не заперечує щодо задоволення клопотання та просив його розглядати без участі прокурора.

Розглянувши клопотання, приходжу до висновку, що воно підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно з п.13 інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 174, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту нерухомого майна задовольнити.

Скасувати арешт з приміщення АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1

14.08.2024