ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0002550 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кіровоград, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не взяв до уваги те, що на його утриманні перебуває 6 неповнолітніх дітей, що може бути обставиною, яка пом`якшує покарання.

Зазначає, що обвинувачений на цей час щиро розкаюється, в повному обсязі визнає вину, є військовослужбовцем, приймав безпосередню участь у бойових діях.

Стверджує, що відмова заступником командира роти у наданні ОСОБА_8 грошової допомоги за бойові виходи, враховуючи наявність у нього дітей, яких потрібно утримувати, негативно вплинула на його психологічний стан.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №34 від 27 лютого 2023 року, солдата ОСОБА_8 , призначено на посаду механіка-водія 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно із положеннями ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_9 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язаний додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

04.08.2023 року, приблизно о 09 годині, на подвір`ї буд. АДРЕСА_3 , де знаходився солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_10 , прийшов заступник командира роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_11 , з метою проведення перепису особового складу військової частини НОМЕР_1 . В ході спілкування солдат ОСОБА_8 почав висловлювати невдоволення в бік ОСОБА_11 через неотримання грошової допомоги. Під час виниклої між ними сварки, солдат ОСОБА_8 тримав в руках автоматичну нарізну вогнепальну зброю автомат АК-74 із заводським номером НОМЕР_2 , з приєднаним бойовими припасами магазином та нецензурно висловлювався в бік ОСОБА_11 . Після цього солдат ОСОБА_10 висмикнув магазин з автомату ОСОБА_8 , заспокоїв останнього та молодший лейтенант ОСОБА_11 залишив подвір`я даного домоволодіння.

В подальшому, 04.08.2023 року, приблизно о 09.30 годин, солдат ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, нахабно і зневажливо ставлячись до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, ігноруючи присутніх на вулиці інших осіб, використовуючи малозначний привід, а саме попередню сварку з молодшим лейтенантом ОСОБА_11 , щодо не нарахування ОСОБА_8 грошової допомоги, тримаючи в руках автоматичну нарізну вогнепальну зброю автомат АК-74 із заводським номером НОМЕР_2 з приєднаним бойовими припасами магазином, перевів перемикач вогню в положення автоматичної стрільби, відвів затворну раму в крайнє положення та відпустив, чим дослав патрон у патронник і привів автомат у бойову готовність. Після чого, достовірно знаючи свої обов`язки та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, направлені проти громадського порядку та моральності, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, направив вказаний автомат в бік солдата ОСОБА_12 та солдата ОСОБА_13 та висловлюючись при цьому нецензурною лайкою, здійснив не менше десяти пострілів під ноги останніх, чим створив реальну загрозу для їх життя та здоров`я, внаслідок чого було порушено громадський порядок і спокійні умови осіб, що перебували на вулиці та прилежних будинках.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів вважає, що при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, - відсутні.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Твердження захисника, що обвинувачений щиро розкаявся, в повному обсязі визнає вину, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на таке.

Верховний Суд у своїх рішеннях (справи 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

З вироку суду вбачається, що обвинувачений вину за ч.4 ст.296 КК України не визнав, надавати покази відмовився.

Той факт, що обвинувачений після ухвалення щодо нього обвинувального вироку, під час апеляційного перегляду, визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки. В цьому випадку, на думку колегії суддів, визнання вини обвинуваченим було обумовлене наявністю беззаперечних доказів його винуватості та свідчить про намагання ОСОБА_8 уникнути справедливого покарання.

Посилання захисника на те, що обвинувачений має на утриманні 6 дітей, є військовослужбовцем, приймав безпосередню участь у бойових діях, що відмова заступником командира роти у наданні ОСОБА_8 грошової допомоги за бойові виходи негативно вплинула на його психологічний стан, а також надані до суду документи щодо стану здоров`я брата обвинуваченого, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставами для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його фактичні обставини, а саме, встановлена зухвалість поведінки ОСОБА_8 під час вчинення правопорушення, зокрема: здійснення ним не менше десяти пострілів із автомата під ноги інших солдатів, з якими не мав конфлікту, чим створив реальну загрозу для їх життя та здоров`я, при цьому обвинувачений міг припинити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення шляхом оскарження дій керівництва в установленому законом порядку, однак продовжив його вчинення навіть після того, як його дії були зупинені солдатом ОСОБА_10 , виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 фактично є батьком лише двох дітей, щодо інших дітей він не вказаний у свідоцтвах про народження як батько, документів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають, окрім його двох дітей, ще й четверо інших дітей, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, захисником не наведено, а тому підстави для застосування до ОСОБА_8 ст.75 КК України відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4