ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001054 від 25.07.2021 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, дітей не маючого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України,-

встановив:

24.07.2021 приблизно о 22:00, екіпажем патрульної поліції «Купол-1210» у складі інспектора взводу №2 роти №6 батальйону №1 управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенант ОСОБА_5 та інспектора взводу №1 роти №6 батальйону №1 управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6 , відповідно до своїх функціональних обов`язків, під час нічного чергування, здійснювали піше патрулювання території Київського району, при цьому зазначені працівники були одягнені у формений одяг, екіпіровані спеціальними засобами, табельною вогнепальною зброєю та закріпленими на форменому одязі нагрудними жетонами із зображенням спеціального номера. В цей час на службовий планшет зазначеного екіпажу патрульної поліції надійшло повідомлення про те, що біля ресторану «Дон-омар», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено чоловіка, який лежить на землі у непритомному стані. Відповідно до розділу «2», пункту «2», посадової інструкції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зреагували на повідомлення та направились за вище вказаною адресою.

Прибувши за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було виявлено громадянина, який лежав на землі та перебував у непритомному стані, яким пізніше виявився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно розділу «2», пункту «З» посадової інструкції, зазначені працівники поліції почали надавати ОСОБА_4 первинну медичну допомогу.

В свою чергу ОСОБА_4 прийшов до тями, підвівся в положення стоячи, знаходячись обличчям до ОСОБА_5 , достовірно усвідомлюючи, що перед ним перебуває працівник поліції у форменому одязі та нагрудним жетоном, діючи умисно, згідно раптово виниклого злочинного умислу, спрямованого на нанесення тілесних ушкоджень працівнику поліції, безпідставно проявляючи агресію, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїй дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, тим самим посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, наблизився до ОСОБА_5 впритул, схопив останнього обома руками за тулуб та силою збив з ніг, внаслідок чого обидва впали на асфальтне покриття. Продовжуючи свої протиправні дії, при цьому не реагуючи на зауваження та попередження працівників поліції, ОСОБА_4 почав боротися з ОСОБА_5 та наніс останньому декілька, не менше двох, ударів кулаками рук у спину, чим завдав ОСОБА_5 фізичного болю. Протиправна діяльність ОСОБА_4 була припинена вище вказаними працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачене ч.2 ст.345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України доведена у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, єдиний епізод вчиненого, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані по особі обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, дітей на утриманні немає, зареєстрований та проживає в м. Харкові, працевлаштований, станом на 2024 рік є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , звання сержант.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не заперечував обставин кримінального правопорушення, що сталися з його провини, надав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, вибачився перед потерпілим.

Наведене, на думку суду, у повній мірі підтверджує, що обвинувачений дійсно розкаюється у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції інкримінованої статті, а саме у вигляді позбавлення волі.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що ним скоєно нетяжкий злочин, всі надані позитивні дані про особу обвинуваченого, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його відношення до скоєного та пояснення щодо обставин вчиненого, його військову службу в період воєнного часу, відсутність претензій від потерпілого, обставини, що пом`якшують покарання, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкції статті, що інкриміновано.

Також, зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, враховуючи обставини вчиненого, єдиний епізод вчиненого, відсутність судимостей та притягнення до кримінальної відповідальності, наявність працевлаштування, перебування на службі в ЗСУ у воєнний час, то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання в умовах воєнного стану в Україні, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 75 КК України та з врахуванням висновків, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2002 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен урахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

А тому, комплексне врахування всіх цих обставин справи та даних вивчення по особі обвинуваченого свідчить про те, що виправлення ОСОБА_4 в даному випадку та в умовах воєнного стану в Україні можливе без реального відбуття ним покарання за кримінальне правопорушення, що є предметом судового розгляду та можливість звільнення його з випробуванням на строк, визначений судом, надавши йому шанс виправитися та продовжити проходити військову службу в ЗСУ, зважаючи на обставини, встановлені судом.

Тільки таке покарання, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченим, особи обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого та поведінки обвинуваченого, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Клопотання прокурором щодо міри запобіжного заходу заявлено не було, а тому дане питання судом не вирішується. Цивільний позов по справі не заявлений. Витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 345 КК України - у вигляді 1 року позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців командирами військової частини.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази (диск з відеозаписом) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1