Справа № 405/1273/21
Номер провадження 1-кп/404/177/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Кіровський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницький кримінальне провадження №0001272 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нижній Тагіл, Свердловської області, російської федерації, громадянина України, освіта вища, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, 187 ч.4, 146 ч.3, 263 ч.1 КК України,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості згідно ст.89 КК України,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, 187 ч.4, 146 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Кіровським районним судом м.Кіровограда розглядається вказане кримінальне провадження, у якому стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого сплив 14.07.2024 року, відповідно до ст.615 ч.6 КПК України продовжено до 09.09.2024 року.

Проте, завершити судовий розгляд до вказаного часу об`єктивно неможливо у зв`язку з великим обсягом доказів, а тому на обговорення учасників судового розгляду винесено клопотання прокурора від 15.12.2023 року про продовження терміну застосування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, не мають сталих виробничих зв`язків, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема: перебуваючи на волі обвинувачені можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, можуть переховуватися від суду з метою уникнення покарання, здійснити вплив на потерпілого та свідків, які не були допитані по провадженню.

Захисник ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про зміну підзахисному ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, який на думку захисту буде співмірним інкримінованих йому, ОСОБА_9 кримінальним правопорушенням та особі обвинуваченого, зможе забезпечити виконання останнім покаладених на нього процесуальних обов`язків, лікування та відповідне утримання. Однак, сам захисник ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився з поважних причин через хворобу. Вважає доводи прокурора хибними про необхідність продоваження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що обраний ОСОБА_9 запобіжний захід є занадто суворим та при обранні якого судом не враховано дані щодо особи обвикнуваченого: відсутність судимостей, наявність позитивної характеристики та постійного місця проживання в місті Одеса. До того ж ОСОБА_9 тимчасово працевлаштований за цівільно-правовою угодою. Вказані обставини дають обгрунтовані підстави стверджувати про наявність в ОСОБА_9 сталих як соціальних, так і виробничих зв`язків. Стверджує, що ризики переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду, перешкодження встановлення обставин в даному криінальному провадженні є мінімізованими. Відсутність ризику впливу на потерпілого та свідків по провадженню підтверджується тим, що відомості в ЄРДР внесені в лютому 2020 року та майже протягом чотирьох років провадились слідчі дії, а сам судовий розгляд, про які обвинуваченому ОСОБА_9 було відомо, але прокурором не було надано суду доказів, що за обумовлений період той вчинив будь-які дії направлені на вплив на потерпілого та свідків. Додав, що сам по собі ризик можливих спроб переховування обвинуваченого від суду повністю не виключається, однак він, ОСОБА_9 з урахуванням особи, має сталі та міцні соціальні зв`язки, мешкає в Одесі, та наразі тимчасово непрацевлаштований. Прокуром не доведено ризик, що той в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню, і є мінімальним, що не дає підстави для застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу, який в даному випадку є занадто суворим і може потягти за собою невідворотні та шкідливі наслідки, як для нього так і для його близьких йому осіб, дружини та малолітньої дитини, які знаходяться на його утриманні. Послався на численну практику Європейського суду з прав людини, а такогж на наявність міцних важелів стримування обвинуваченого. Захист вважає пропорційним тому ступеню небезпеки - ризики які є у кримінальному првоалдженні, а також завданням, які має досягти суд, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Наголошує на тому, що обвинувачення навмисно затягує розгляд справи, так як прокурор до судового розгляду не готується та за термін більше як три роки отсанній не спромігся надати суду письмові докази. Щодо протоколу обшуку квартири від 22.04.2020 року в АДРЕСА_3 , прокурор не просить оглянути навіть моменти, які мають значення, а просить оглянути протокол обшуку повністю. Виходить, що огляд відеозаписів буде тривати не один місяць. Вказане веде до того, що проведення розгляду справи буде декілька років, але не менше чотирьох років та з урахуванням воєнного стану в країні, той може тримати задового та затягнеться до п`яти років. Зазначив, що ОСОБА_9 скаржився через представника із заявою до ЄСПЛ, яке вставновило порушення прав останнього. Додав, що суд системно ігнорує клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу. Оскільки існує обвинувачення, справа наразі ще не розглянута, то ОСОБА_9 слід обрати співмірний запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив ппроти клопотання прокурора. Зазначив про відсутність складів інкримінованих йому кримінальних правопорушень. В ході розгляду справи оголосив письмові клопотання та запечення проти продовження строку тримання його під вартою, та зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, або на інший більш м`який непов`язаний з триманням під вартою, яке ним підтримано у суді.

Заперечення ОСОБА_9 вмотивовані тим, що:

По-перше заявляв в суді про своє заперечення щодо клопотань прокурора і просив суд відмовити у зв`язку з тим, що такі клопотання прокурора не відповідають вимогам кримінального, процесуального кодексу України, передбаченого пунктами 3, 5 та 6, частини 1 статті 184 КПК України.

По-друге заявляв, що прокурор ОСОБА_11 у клопотанні про продовження термінів тримання під вартою його, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , свідомо вносить неправдиві відомості і продовжував обманювати суд про ніби-то організовану злочинну групу, в яку він нібито входить. І пише інші неправдиві відомості, такі як кваліфікація статті 257 (бандитизм), яка у цій кримінальній справі в принципі відсутня. І закріплена ця стаття лише з однією метою, посилити видимість зібраних матеріалів, а також відкинути можливість виходу під заставу. Після побиття та тортур у Кропивницькому СІЗО, де співробітники в неділю зайшли та їх катували з 13:00 до 18:00 год., саме з дозволу обласного прокурора, який є безпосереднім учасником вимагань, а сам ОСОБА_11 це його підлеглий та діє у змові з прокурорами області та співробітниками УСР Кропивницького. Основне їхнє завдання якомога довше протримати їх з ОСОБА_12 під вартою, без жодних на це аргументів та доказів, що явно видно з клопотань, що подаються всі 4 роки, як під копірку прокурором ОСОБА_11 , а за фактом жодного прямого доказу його провини чи ОСОБА_8 , жодна експертиза не підтвердила, так само як і немає доказу його перебування в ОСОБА_13 у день скоєння цього злочину. Тому враховуючи дані обставини об`єктивно дослідити всі матеріали, на які посилається прокурор у своєму клопотанні про продовження термінів тримання під вартою. А саме незаконне звинувачення та вказані прокурором ризики за статтею 177 КПК України. Відповідно до частини 3 статті 199 КПК України про порядок продовження терміну тримання під вартою, прокурор повинен у клопотанні вказати конкретні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його тримання під вартою. Враховуючи, що прокурор таких відомостей не вказує у своєму клопотанні та нічим не підтверджує зазначені ризики, як цього вимагає закон, передбачений у пунктах 5,6 частини 1 статті 184 КПК України, не надав доказів цих ризиків, просив суд дослідити та дати оцінку безпідставним та брехливим звинуваченням прокурора у клопотанні про продовження. Посилаючись на нічим не доведені здогади прокурора, що стосується можливого ризику, про невиконання ним процесуальних обов`язків у майбутньому і посилаючись лише на здогадки за його звинуваченням у скоєнні злочинів, без жодних доказів фактичної вини у злочині це є прямим порушенням статті 62 Конституції України та вимог КПК України. Відповідно до порядку та вимог КПК України, на що вказує пункт 1, частини 1, статті 178 КПК України та 194 статті. Як він розуміє, суд зобов`язаний встановити всі обставини, які враховуються при обранні заходу припинення, щодо наявності вагомих доказів про вчинення обвинуваченим кримінального злочину, а також щодо наявності реальних, а не вигаданих прокуром ризиків, передбачених частиною 1, статті 177 КПК України. Тому відповідно до процесуального законодавства без дослідження доказів та обставин під час судового розгляду з питання запобіжного заходу, суд не може законно задовольнити клопотання прокурора, посилаючись на тяжкість інкримінованого йому злочинів з вигаданим і необґрунтованим ризиком, який суд постійно вказує у рішенні про продовження строків утримання під вартою. Частина 3 статті 320 КПК України вказує на те, що: "Обґрунтованим рішенням є те, яке винесене на підставі об`єктивно розглянутих облаштувань, яке підтверджується доказами, що були досліджені вчасно для судового розгляду." Пункт 5, 6 та 7, частини 2 статті 133 КПК України "Про порядок розгляду клопотання про продовження заходу припинення вказує на права (обвинуваченого)". Отже суд не має права приймати рішення про продовження заходу припинення, посилаючись лише на доводи прокурора, в той час коли сторона захисту заперечує, а також заперечує докази прокурора і просить суд досліджувати матеріали, на які вже п`ятий рік посилається прокурор у своїх клопотаннях, які у нього, мабуть, надруковані на ксероксі і він перед засіданням просто вставляє в них дату подання даного клопотання. У такому разі дані дії суду будуть розцінюватися як упереджене ставлення до сторони захисту, що є неприпустимим та порушує право на захист під час скоєння правосуддя. Послався на статтю 20 КПК України, - "Забезпечення права на захист", статтю 22 КПК України,-"Змагальність сторін та свобода в тподанні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості ", статтю 23 КПК України вказує про безпосередність дослідження свідчень, речей і документів. Частина 2 цієї статті вказує на те, що "не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться у свідченнях речей та документів, які не були предметом безпосереднього дослідження судом". Наголошував на тому, що КПК вказує на забезпечення судом прав на захист обвинуваченого та підозрюваного, та вказує на рівність всіх учасників судового процесу перед судом. Також з вищесказаного зрозуміло, що суд не повинен займати чиюсь конкретну позицію і повинен залишитися об`єктивним у безпосередньому дослідженні матеріалів справи. Це ж стосується розгляду доводів, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження. А щодо недопущення можливого ризику передбаченого частиною 1, статті 177 КПК України, звернув увагу, що це все спроба ймовірної можливості, як про це вказує в клопотанні прокурор, повинна підтверджуватись законними підставами для утримання законно людини під вартою. Про ці вимоги написано у пункті 5, частини 1 статті 184 КПК України, у якому прокурор зобов`язаний вказати обставини на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, посиланням на матеріали, які можуть підтвердити такі обставини. Тільки в цьому випадку та порядку клопотання прокурора буде обґрунтованим та законним і лише тоді суд має право задовольнити таке клопотання. Зі свого боку він гарантував суду, що він не мав і не має наміру впливу на потерпілого, а тим більше свідків та матеріали кримінальної справи. Також має постійне місце проживання та реєстрацію в Одесі і він не збирається ховатися від судового розслідування. Нагадав, що у нього є законна дружина та троє дітей, двоє з яких неповнолітні. У разі зміни запобіжного заходу гарантував, що буде на всіх засіданнях і сам зацікавлений у як найшвидшому розгляді даної кримінальної справи. Додав, що сам зацікавлений бути присутнім у суді, щоб довести протиправні дії слідчого, що сфабрикував цю кримінальну справу, з необґрунтованими звинуваченнями без доказів, що базуються на здогадах та припущеннях. Слідчий створив штучну бузу доказів, підробивши документи саме (розписку) і показав неіснуючих свідків. Також звернув увагу на тривалість утримання його під вартою, за однотипними клопотаннями прокурора, повторюваність аргументації без доказів. Вже є встановлена ??практика ЄСПЛ у справах "Харченка проти України" №40107/02, від 10.02.2011 та "Ігнатів проти України" №4058315 від 15.12.2016, "Нечай проти України №1536010 від 01 липня 2021 року" просив звернути вашу увагу на те, що його заява, так само як і ОСОБА_8 за номером НОМЕР_1 та за номером 42508/23 розглянуто 22.04.2024 року Європейським судом та вирішено, що порушено Конвенцію з прав людини в кількох частинах, за якими є встановлена ??практика ЄСПЛ. У таких справах - "Мельник проти України" №72286/01 від 28.03.2006 року та "Сукачов проти України" №1405717 від 31.01.2022 року. Тому вважав, що стосується тривалого та надмірного утримання під вартою Кіровським районним судом м.Кіровограда, так само дії суддів щодо попередніх необґрунтованих рішень зараз будуть розцінюватися проти інтересів Уряду Держави України щодо фінансової виплати несправедливої ??компенсації, бо кожного дня і кожної годин буде дедалі більше нараховуватися компенсація. Держава, яка у цей воєнний час потребує захисту, могла б спрямувати ці кошти на дрони та іншу допомогу ЗСУ і це було б справедливо, якщо порівнювати з виплатою компенсації за неправомірні рішення суддів з явними ознаками порушення прав та свобод людини. Також звернув вашу увагу, що він неодноразово висловлював на судових засіданнях суду та прокуророві своє бажання піти захищати Батьківщину. На що щоразу отримував відмову та чергові продовження санкцій щодо необґрунтованих клопотань прокурора. Просив взяти за основу для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заздалегідь рішення ЄСПЛ, замінивши його на будь-яку міру не пов`язану із триманням під вартою. Також прошу врахувати практику ЄСПЛ у подібних справах: - "Справа 537624, Кисичов проти України, "Мельник проти України" та "Сукачов проти України", де є аналогічні звернення до Європейського суду, - " ОСОБА_14 та Лєншин проти України". На підставі наведеного просив суд скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнити його, ОСОБА_9 з-під варти в залі суду під домашній арешт. Клопотання з додатком Попереднього рішення ЄСПЛ, просив долучити до матеріалів справи та відзначити в ухвалі суду.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_9 внесено до суду клопотання від 10.07.2024 року, згідно з яким останній вчора отримав клопотання прокурора про продовження термінів тримання під вартою на 60 днів. Звернути увагу суду, що воно було написано 08.07.2024 року прокурором ОСОБА_15 та ним же відправлено до СІЗО м. Миколаєва 09.07.2024 року, яке він отримав в 16:15 год. 9-го числа, тобто вже після того, як мав пройти суд о 10 ранку 9-го липня 2024 року. Але він зараз не про це, в даному клопотанні прокурора вистачило нахабства написати про ризики, що він заважатиме швидкому розгляду даної кримінального провадженння. Гадає, що це звучить як знущання, враховуючи той факт, що той перебуває під вартою вже п`ятий рік по сфабрикованій кримінальній справі співробітниками КР та обласної прокуратури міста Кропивницький. Так само хотів звернути увагу, що прокурор ОСОБА_16 , мабуть, працював на користь країни агресора перевів 1 мільйон рублів за курсом на 20.02.2020 року і отримав 3 мільйони 858 тисяч 900 гривень. Так само він вказав в цьому клопотанні помилкові дані про його реєстрацію в Донецьк і що саме тому є ризики, що він може виїхати на непідконтрольну територію або в Автономну Республіку Крим. Про внесення неправдивих даних у процесуальні документи з метою фальсифікації, він вже написав у ДБР з проханням порушити проти нього кримінальну справу. Звертаючись до суду і враховуючи все, що відбувалося за ці майже 5 років, а це тортури, побиття, вимагання грошей та свідчень співробітниками СІЗО та УСР м.Кропивницький. Перенесені в результаті побоїв дві складні операції і вже призначена ще одна, просив змінити йому запобіжний захід із триманням під вартою на домашній арешт. Крім того, повідомив, що попри твердження прокурора ОСОБА_17 , він прописаний в АДРЕСА_1 , та має трьох, а не двох дітей та цивільну дружину. Те, що стосується тверджень прокурора про те, що він не працює. У його дружини офіційний бізнес і він всім чим міг допомагав їй і твердження прокурора, що нам на утримання сім`ї потрібні гроші і він почне їх заробляти злочинним шляхом, просто вигадка і знову ж таки помилкові дані які він вносить у процесуальні документи. Суд сам баче, що навіть з того, що учасники провадження побачили за останні два з лишком роки на судах, немає у прокуратури жодного доказу його провини або хоч якогось доказу його знаходження у місту Кропивницький 20.02.2020 року. А у нього є як мінімум 5 людей, які його бачили цього дня у місті Одеса, у його у дворі, де він смажив шашлик і вони відзначали день народження його сина ОСОБА_18 . Так само відомо, що саме через відсутність будь-яких доказів у справі, співробітники УСР намагалися їх вибити тортурами та знущаннями у стінах СІЗО Кропивницького, про що явно свідчить кримінальна справа №0000421 від 05.05.2020 року, яке знаходиться в ДБР, де він та ОСОБА_8 визнані потерпілими і є висновки медичного експерта про те, що йому завдано побої середньої тяжкості з тріщиною в нозі та переломами двох ребер, на той момент експерт ще не знав, що йому повністю зламали перегородки в носі та відбили жовчний міхур, який за підсумком перестав працювати і був видалений в умовах СІЗО. Проте після двох операцій він важив 62 кг і не отримав можливості на хоч якусь реабілітацію та відновлення. Так само суду відомо, що він з 5 років страждає на бронхіальну астму та ІХС (ішемічна хвороба серця), з частими зривами ритму та миготливою аритмією. Йому 55 років і він змушений з усіма цими захворюваннями п`ятий рік перебувати в СІЗО, без жодного доказу у справі, де прокуратура не може навіть підтвердити не те щоб його причетність до розбійного нападу, а навіть у них немає доказів мого перебування в місті Кропивницький у день скоєння злочину. Просив враховуючи все вище викладене, а так само попереднє рішення (ЄСПЛ), яке він відправив суду, все-таки випустити його до своєї сім`ї та дітей і дати йому можливість зробити третю операцію і хоч трохи відновити своє здоров`я. Згоден на домашній арешт із носінням електронного браслета і зі свого боку гарантую, що буду з`являтися до суду на першу вимогу, не порушуючи своїх процесуальних зобов`язань.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотав про зміну його підзахисному ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за адресою АДРЕСА_4 . Завчасно подав заперечення на клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу вигляді тримання ОСОБА_9 під вартою та клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_7 на клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу тримання ОСОБА_9 під вартою пояснив, що в провадженні Кіровського районного суду м.Кіровограда знаходиться кримінальна справа №405/1273/21 за обвинуваченням ОСОБА_9 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.146, ч. 4 ст.187, ст.257, ч.1 ст.263 КК України. На розгляді Кіровського районного суду м.Кіровограда перебуває клопотання прокурора про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 на 60 днів, без внесення застави. Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Згідно з положеннями частини 1 статті 194 Кримінально процесуального кодексу України (надалі - КПК) під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, В клопотанні прокурор вказує, що ОСОБА_9 нібито зможе переховуватись від органів досудового розслідування та з метою уникнення кримінальної відповідальності, в тому числі виїхати за межі території України, але ніяким чином свої твердження не аргументує. При цьому на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ, а також на підставі Указу президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_9 не має можливості виїхати за межі території України. Далі, сторона обвинувачення вказує, що його підзахисний може впливати на свідків та потерпілого посилаючись на те, що ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що ним та іншими обвинуваченими було заздалегідь обрану особу, за особистим життям та рідними якого спостерігали та здійснювались погрози застосування зброї. Проте за весь час перебування ОСОБА_9 в слідчому ізоляторі, жодних погроз та туску на потерпілого та свідків не здійснювалось. Доказів протилежного сторона обвинувачення не надала. До того ж, слідчий не вказує яким саме чином ОСОБА_9 зможе впливати на свідків та потерпілого, якщо суд змінить останньому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. При обгрунтуванні неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прокурор вказує, що даний запобіжний захід є недоцільним, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам. Таким чином прокурор фактично робить висновок про те, що даний запобіжний захід взагалі не повинен існувати, так як він не дає гарантій того, що кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення буде притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. В своєму клопотанні прокурор вказує, що незастосування до обвинуваченого запобіжного заходу пов`язаного із ізоляцією від суспільства надає останньому реальну можливість здійснення впливу на свідків. Таким чином, сторона обвинувачення фактично погоджується з тим, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить повну ізоляцію ОСОБА_19 від суспільства не дасть йому можливість впливати на свідків. До того ж, його клієнт не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, мети перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого немає, скоювати нові злочини останній не збирається. Також, прокурор зазначає, що обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_9 - домашній арешт недоцільно, оскільки він не має постійного місця роботи і часто пересувається по території України та в цілому вказаний захід не зможе гарантовано запобігти ризикам для досягнення завдання кримінального провадження - забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду. Проте, взагалі не зрозуміло яким чином наявність працевлаштування стосується застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту оскільки працевлаштування при такому запобіжному заході не можливо. Не зрозумілі також твердження стосовного того, що ОСОБА_9 «часто пересувається територією України» оскільки останній вже тривалий час перебуває під вартою. Також застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту повністю забезпечить швидкий, повний та неупереджений розгляд справи оскільки ОСОБА_9 має змогу приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції через Електронний суд. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваної під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. Також статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. В силу частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам. передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено в статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст.84 КПК, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч.1 ст.177 КПК, оскільки по суті є припущенням. Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду зазначаємо, що ризик переховування підозрюваного від правосудця не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Сіооt v. Веlgium, §40) серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження або обрання запобіжного заходу є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому, загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого / підозрюваного перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії» позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі. Ризики знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення відсутні, оскільки не знайшли свого доказового відображення в матеріалах справи. Ризики незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки стороною обвинувачення не подано жодного доказу, крім власних здогадок і припущень про те, що ОСОБА_9 будь-яким чином здійснюватиме незаконний вплив на будь-яких учасників кримінального процесу, що безпідставно залишено судом першої інстанції поза увагою. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується також не доведено стороною обвинувачення. При цьому, наголосив на тому, що згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання або подовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», - у ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи. На даний час затягується судовий розгляд справи, в тому числі порушуються розумні строки розгляду справи. Неодноразово сторона обвинувачення повинна була надати суду матеріали, які відсутні у сторони захисту та безпосередньо самого суду, але до цього часу це не відбулося. Стверджує, що підзахисний ОСОБА_9 , перебуває в ДУ «Слідчий ізолятор Миколаївської області», на разі, як неодноразово зазначалось ним та особисто ОСОБА_9 , що той є хворим та потребує якісної медичної допомоги, яку можуть надати лише кваліфіковані медичні фахівці. У зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням медичними співробітниками ДУ «Слідчий ізолятор Миколаївської області» своїх обов`язків у ОСОБА_9 не спостерігається позитивної динаміки в напрямку одужання. Також у його підзахисного ОСОБА_9 є ряд хронічних захворювань, таких як: ідіоматичну пароксизмальну фібриляцію передсердя, вагісну форму миготливої аритмії, пароксизмальну форму фібриляції передсердь, бронхіальну астму, хронічний двосторонній поліпозний риносинуситом - перелічені хвороби є тяжкими, хронічними та важко виліковними, які безпосередньо потребують якісного медичного нагляду. Відповідно до пункту 2.6. Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам узятих під варту, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року (надалі - Порядок), Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря- фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів. Пунктом 2.8. Порядку передбачає, що якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я. Як зазначалось вище, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має хронічне захворювання та вагісну форму миготливої аритмії. Миготлива аритмія (або ж фібриляція передсердь) є досить поширений вид серцевих аритмій. При цьому розладі ритмічні скорочення верхніх камер серця (передсердь) замінюються неефективним тріпотінням, під час якого частина крові залишається у серцевій камері. Внаслідок цього кров може застоюватися і утворювати згустки тромби. Якщо кров`яний згусток утворився у лівому передсерді, є висока ймовірність того, що він може потрапити у судину мозку, блокувати її та спричинити ішемічний інсульт. Ризик інсульту як при постійній формі миготливої аритмії, так і при нападах, що тривають не менше 30 секунд, зростає з віком, а також у разі наявності інших чинників ризику, зокрема підвищеного артеріального тиску, цукрового діабету, серцевої недостатності чи перенесеного інсульту або ТІА (транзиторної ішемічної атаки). На сьогоднішній день в Україні є лише два спеціалізованих заклади охорони здоров`я в яких проводять операції хворим з таким діагнозом серця, а саме: Кардіохіпупгічиий центр, що знаходиться у КНП Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» та Регіональний центр кардіохірургії, шо знаходиться у КП «Одеська обласна клінічна лікарня» ОМР. Також, його підзахисний, ОСОБА_9 має хронічне захворювання - поліпозний риносинусит. Поліпозний риносинусит є хронічним запальним захворюванням слизової оболонки порожнини носа і приносових пазух, що характеризується проліферацією (розростанням) сполучнотканинних елементів в назальних синусах. Вважається хронічним якщо симптоми проявляються протягом 12 тижнів з періодами загострення. Наразі операція з видалення поліпозного риносинуситу вже проводилася, але на сьогоднішній день, дане захворювання знову загострилося. В ОСОБА_9 , в умовах слідчого ізолятору виникала двобічна пневманія, даний Факт підтверджується медичною довідкою ДУ ПОЗ державної кримінально- виконавчої служби України №374-МИ-24 від 18.03.2024 року в якій також вказується, що у нього хронічний панкреатит (копії довідок додав). Стаття 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я , наголошує стосовно права на охорону здоров`я, а саме: Кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: а) життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; б) безпечне для життя і здоров`я навколишнє природне середовище; в) санітарно-епідемічне благополуччя території і населеного пункту, де він проживає; г) безпечні і здорові умови праці, навчання, побуту та відпочинку; д) кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я; е) достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; є) участь в обговоренні проектів законодавчих актів і внесення пропозицій щодо формування державної політики в сфері охорони здоров`я; ж) участь в управлінні охороною здоров`я та проведенні громадської експертизи з цих питань у порядку, передбаченому законодавством; з) можливість об`єднання в громадські організації з метою сприяння охороні здоров`я; и) правовий захист від будь-яких незаконних форм дискримінації, пов`язаних із станом здоров`я; і)відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; ї) оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я; й) можливість проведення незалежної медичної експертизи відповідного типу у разі незгоди громадянина з висновком державної медичної експертизи, застосування до нього запобіжного заходу як до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, примусових заходів медичного характеру, примусового лікування, примусової госпіталізації та в інших випадках, коли діями працівників охорони здоров`я порушуються права громадянина України на охорону здоров`я; к) право пацієнта, який перебуває на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, на допуск до нього інших медичних працівників, членів сім`ї, опікуна, піклувальника, нотаріуса та адвоката, а також священнослужителя для відправлення богослужіння та релігійного обряду; л) інформування про доступні медичні та реабілітаційні послуги із застосуванням телемедицини і телереабілітації. Законами України можуть бути визначені й інші права громадян у сфері охорони здоров`я. Відповідно до статті 49 Конституції України Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо- профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Виходячи з вище перелічуваного, його підзахисний раніше вже скаржився з приводу неналежного виконання Філією ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально- виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях (звернення ОСОБА_9 від 29.11.2021 року), що призводить до висновків стосовно того, що ОСОБА_9 не надається належна медична допомога, яку він потребує та яка гарантована чинним законодавством України та міжнародними Договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Як зазначає сам ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сьогоднішній день лікувальні засоби, які були прописані лікарями-фахівцями Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби» під час виконання ухвали від 16.05.2024 року в ДУ «Слідчий ізолятор Миколаївської області» на його вимогу, а також при надані медичної довідки - не надаються. Крім нього, наголошую, що ОСОБА_9 постійно скаржиться на переповненість ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», пасивне куріння, низьку якість їжі та питної вони, обмежений доступ до дунгу, запліснявілість камер, відсутність свіжого повітря, та інше. У зв`язку з чим ОСОБА_9 звертався до ЄСПЛ. В наслідок чого від ЄСПЛ було отримано лист від 22.02.2024 року, в якому інформується, що 15.02.2024 року суд вирішив, що подана ОСОБА_9 заява має бути доведена до відому Уряд України та що вона може бути водночас розглянута щодо прийнятності та щодо суті. Щодо питань, яких стосується заява, вже існує усталена практика Суду, а саме у справах: Мelniк v. Uкгаіnе №722286/01, 28 Маrch 2006 та Sukachov v. Uкгаіnе №14057/17, 30 Jаnuar 2020. Суд в своїх висновках щодо перенаселення, невідповідного медичного лікування та незадовільних санітарних умов (параграфи 103, 106 та 109 вище) Суд вважає. що тримання заявника протягоми всього часу в подібних умовах призвело до поводження, що принижує людську гідність. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 178 КПК України, також має бути врахована слідчим суддею, судом при обранні запобіжного заходу вік та стан здоров`я підозрюваного. Зрозуміло, що якщо особа похилого віку та/або страждає на хронічну чи невиліковну хворобу, то питання про обрання запобіжного заходу, з урахуванням інших обставин, повинно бути вирішено в бік його пом`якшення. Згідно зі статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню». Європейський суд з прав людини тлумачить ненадання вчасної медичної допомоги або тримання у приміщені, яке не може бути призначене для лікування, саме як приниження гідності особи або нелюдське поводження. Влада повинна забезпечити ведення детального обліку стану здоров`я ув`язненого та лікування, яке він отримав, перебуваючи під вартою (рішення у справі «Худобін проти Російської Федерації»), а також своєчасність і правильність діагностики та лікування (рішення у справі «Алексанян проти Російської Федерації»). У рішеннях «Гумматов проти Азербайджану» та «Маленко проти України» ЄСПЛ стверджує, що факт огляду ув`язненого лікарем і призначення того чи іншого лікування не може автоматично бути підставою для висновку про те, що медична допомога була адекватною. У випадку справи ОСОБА_9 відбувається систематичне порушення як чинного законодавства, в тому числі основного закону України - Конституції, так і міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною надою України. В силу частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у пазі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, але як відбувається в нашому випадку Кіровський районний суд м.Кіровограда прописує в ухвалі терміни, але не докази, які стороною обвинувачення - не доведені. Виходячи з вищевказаного, наголосив щодо відсутності ризиків у його підзахисного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дана особа є раніше не судимою, що дуже важливе, має міцні соціальні зв`язки, підтвердження чого слугує: постійне місце проживання, наявність сім`ї та неповнолітніх дітей, які разом з дружиною проживають за адресою: АДРЕСА_4 .Так, серед характеризуючих ОСОБА_9 обставин, які були додані стороною захисту до суду: ОСОБА_9 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, мас постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійну роботу та вищу освіту та родинні зв`язки. Зазначив, що застосування до особи тримання під вартою особи лише за то, що вона підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, перетворює цей запобіжний захід на міру попереднього покарання такої особи. Нагадав, що застосування запобіжного заходу - це не покарання особи за вчинений злочин. Особа спочатку тільки підозрюється та потім обвинувачується у вчиненні злочину. Винною у злочині вона є тільки після набрання вироком законної чинності. Запобіжний захід повинен застосовуватись, якщо є докази того, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. При цьому, сам факт вчинення особою злочину, навіть особливо тяжкого, не є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відтак, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та просив змінити обвинуваченому ОСОБА_9 , який тримається під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 . Додав до заперечень додатки: заперечення для прокурора; копія листа ЄСПЛ від 22.02.2024 року; копії документів на підтвердження міцних соціальних зав`язків ОСОБА_20 ; копія договору квартири з додатками; копія консультативного заключення лікаря отоларенголога від 22.02.2024 року; копія довідки ДУ ЦОЗ державної кримінально-виконавчої служби України №374-МИ-24 від 18.03.2024 року; копія відповіді ДУ ЦОЗ державної кримінально-виконавчої служби України №389-МИ-24 від 20.03.2024 р., щодо підтвердження огтриммання медичної допомоги.

Крім того, захисник ОСОБА_7 просив змінити ОСОБА_9 запобіжний захід послався, що в ухвалі Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 травня 2024 року було продовжено ОСОБА_9 строк тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до 14.07.2024 року. За положеннями глави 18 КПК України, відповідно до статті 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення: наявність достатніх підстав вважати, то існує хоча о один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За відсутністю доказів про існування вищезазначених обставин, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжною заходу. Також, за статті 178 КІІК України, суд вирішує питання про продовження запобіжного заходу на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінюючи наявність ризиків, передбачених етапі 177 КІІК України і існуючими обставинами, стосовними особи обвинуваченого. В розумінні сторони захисту, впевненість у доведеності, в юридичному значенні, випливає з наявності доказів у формі, яку суд, за участю сторін у судовому засіданні може дослідити, тобто оглянути, прослухати або іншим чином впевнитись у їх фізичному існуванні. На даний час затягується судовий розгляд справи, в томку числі порушуються розумні строки розгляду спарви. Неодноразово сторона обвинувачення повинна була надати суду матеріали, які відсутні у сторони захисту та безпосередньо самого Суду, але до нього часу не не відбулося. Його підзахисний ОСОБА_9 , перебуває в ДУ «Слідчий ізоляюр Миколаївської області», на разі, як неодноразово зазначалось ним за особисто ОСОБА_9 , що він є хворим та потребує якісної медичної допомоги, яку можуть надати лише кваліфіковані медичні фахівці. У зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням медичними співробітниками ДУ «Слідчий ізоляюр Миколаївської області» своїх обов`язків у ОСОБА_9 не спостерігається позитивної динаміки в напрямку одужання. Також у його підзахисного ОСОБА_9 є ряд хронічних захворювань, таких як: ідіоматичну пароксизмальну фібриляцію передсердя, вагісну форму миготливої аритмії, пароксизмальну форму фібриляції передсердь, бронхіальну астму, хронічний двосторонній поліпозний риносииуситом - перелічені хвороби є тяжкими, хронічними за важко виліковними, які безпосередньо потребують якісного медичного нагляду. Відповідно до пункту 2.6. Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам узятих під варту, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012 року (надалі - Порядок), особа, узята під варту, має право па на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраною особою лікаря-фахівця. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця. здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів. Пунктом 2.8. Порядку передбачає, що якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовною переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про етап здоров`я особи, узятої під варту, за звергається із запиіом ю керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варіу до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції. Міністерства охорони здоров`я Як зазначалось вище, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мас хронічне захворювання та вагісну форму миготливої аритмії. Миготлива аритмія (або ж фібриляція передсердь) є досить поширений вид серцевих аритмій. При цьому розладі ритмічні скорочення верхніх камер серця (передсердь) замінюються неефективним тріпотінням, піл час якого частина крові залишається у серцевій камері. Внаслідок цього кров може застоюватися і утворюваїи згустки тромби Якщо кров`яний пусток утворився / лівому передсерді, є висока ймовірність того, що він може потрапити у судину мозку, блокувати її та спричинити ішемічний інсульт. Ризик інсульту як при постійній формі миготливої аритмії, так і при нападах, що тривають не менше 30 секунд, зростає з віком, а також у разі наявності інших чинників ризику, зокрема підвищеного артеріального тиску, цукрового діабету, серцевої недостатності чи перенесеного інсульту або ТІА (транзиторної ішемічної атаки). На сьогоднішній день в Україні є лише два спеціалізованих заклади охорони здоров`я в яких проводять операції хворим з таким діагнозом серця, а саме: кардіохірургічний центр, що знаходиться у КНП Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» та Регіональний центр кардіохірургії, шо знаходиться у КП «Одеська обласна клінічна лікарня» ОМР. Також, його підзахисний має хронічне захворювання - поліпоший риносинусиг. Поліпозний риносинуситє хронічним запальним захворюванням слизової оболонки порожнини носа і приносових пазух, що характеризується проліферації ю (розростанням) сполучнотканинних елементів в назальних сину сах. Вважається хронічним якщо симптоми проявляються протягом 12 тижнів з періодами загострення. Наразі операція з видалення поліпозного риносинуситу вже проводилася, але на сьогоднішній день, дане захворювання знову загострилося, у ОСОБА_9 в умовах слідчого ізолятору виникала двобічна пневмонія, даний факт підтверджується медичною довідкою ДУ ЦОЗ державної кримінально- виконавчої служби України №374-МИ-24 від 18.03.2024 р., в якій також вказується, що у нього хронічний панкреатит (копії довідок додав). Стаття 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я . наголошує стосовно права на охорону здоров`я, а саме: Кожний громадянин України має право на охорон) здоров`я, що перелбачаї а) життєвий рівень, включаючи їжу. одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який с необхідним для підтримання здоров`я людини: б) безпечне для життя і здоров`я навколишнє природне середовище: в) санітарно-епідемічне благополуччя території і населеного пункту, де він проживає; г) безпечні і здорові умови праці, навчання, побуту та відпочинку; д) кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я: е) достовірну та свосчасії) інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику га їх ступінь: є) участь в обговоренні проектів законодавчих актів і внесення пропозицій щодо формування державної політики в сфері охорони здоров`я: ж) участь в управлінні охороною здоров`я та проведенні громадської експертизи з цих питань у порядку, передбаченому законодавством, з) можливість об`єднання в громадські організації з метою сприяння охороні здоров`я; и) правовий захист від будь-яких незаконних форм дискримінації, пов`язаних із станом здоров`я, і) відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди: ї) оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів іа оріажв охорони здоров`я; й) можливість проведення незалежної медичної експертизи відповідного типу у разі незгоди громадянина з висновком державної медичної експертизи, застосування до нього запобіжного заходу як до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, примусових заходів медичного характеру, примусового лікування, примусової госпіталізації га в інших випадках, коли діями працівників охорони здоров`я порушуються права громадянина України на охорону здоров`я; к) право пацієнта, який перебуває на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, на допуск до нього інших медичних працівників, членів сім`ї, опікуна, піклувальника, нотаріуса та адвоката, а також свяшеннослужиіе ія лля відправлення богослужіння та релігійного обряду. л) інформування про доступні медичні та реабілітаційні послуги із застосуванням гелемедицини і телереабілітації. Законами України можуть бути визначені й інші права громадян у сфері охорони здоров`я. Відповідно до статті 49 Конституції України Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарнігх і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надасться безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена Виходячи з вище перелічуваного, його підзахисний раніше вже скаржився з приводу неналежного виконання Філією ДУ «Центр охорони здоров`я Державної крммінальїю-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях (зверненим ОСОБА_9 від 29.11.2021 року), що призводить до висновків стосовно того, що ОСОБА_9 не надасться належна медична допомога, яку він потребує та яка гарантована чинним законодавством України та міжнародними Договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначає сам ОСОБА_9 на сьогоднішній день лікувальні засоби, які були прописані лікарями-фахівцями Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби» під час виконання ухвали від 16.05.2024 року в ДУ «Слідчий ізолятор Миколаївської області» на його вимогу, а також при надані медичної довідки - не надаються. Крім цього, нагшолошував, що ОСОБА_9 постійно скаржиться на переповненість ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», пасивне курінна, низьку якість їжі та питної води, обмежений доступ до душу, запліснявілість камер, відсутність свіжого повітря та інше, У зв`язку з чим ОСОБА_9 звертався до ЄСПЛ. В наслідок чого віл ЄСПЛ було отримано лист віл 22.02.2024 року, в якому інформується, то 15.02.2024 р., що суд вирішив, що подана ОСОБА_9 заява час бути доведена до відома Уряд України та що вона може бути водночас розглянута щодо прийнятності та щодо суті. Щодо питань, яких стосується заява, вже існиє усталена практика Суду, а саме у справах: Мelniк v. Uкгаіnе №722286/01, 28 Маrch 2006 та Sukachov v. Uкгаіnе №14057/17, 30 Jаnuar 2020. Суд в своїх висновках щодо перенаселення, невідповідного медичного лікування та незадовільних саніїарних умов (параграфи 103, 106 та 109 вище) Суд вважає, що тримання заявника протягом всього часу в подібних умовах призвело до поводження, що принижують людську гідність. Відповідно до пункту 3 частини І етапі 178 КІ1К України, також має бути врахована слідчим суддею, судом при обранні запобіжного заходу вік та стан здоров`я підозрюваного. Зрозуміло, що якщо особа похилого віку та/або страждає на хронічну чи невиліковну хворобу, то питання про обрання запобіжного заходу, з урахуванням інших обставин, повинно бути вирішено в бік його пом`якшення. Згідно зі статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобо і «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижус гідність, поводженню або покаранню». Європейський суд з прав людини тлумачить иенадання вчасної медичної допомоги або тримання у приміщені, яке не може бути призначене для ліку вання, саме як приниження гідності особи або нелюдське поводження Влада повинна забезпечити ведення детального обліку стану здоров`я ув`язненого та лікування, яке він отримав, перебуваючи під вартою (рішення у справі «Худобін проіи Російської Федерації»), а також свосчасність і правильність діагностики та лікування (рішення у справі «Алексанян проти Російської Федерації») У рішеннях «Гуммаюв ирош Азербайджану» та «Маленко проти України» ЄСПЛ стверджуй, шо факі оі.іиїх ув`язненого лікарем і призначення того чи іншого лікування не може авгоманічно бути підставою для висновку' про тс, що медична допомога була алеква і пою. У випадку справи ОСОБА_9 , відбувається систематичне порушення як чинного законодавства, в тому числі Основного закону України - КУ, так і міжнародних договорів згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. В силу частини 1 статті 183 КІІК України, іримаїшя під вартою (винятковим запобіжним захо том, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, але як відбувається в нашому випадку Кіровськмй райоміиїй суд м Кіровоград проиисус в ухвалі іермпш ліс не юкаш. які стороною обвинувачення не доведенні. Як зазначено в ст.177 КІІК метою застосування запобіжною ьіходу г забезпечення виконання підозрюваним, обвину ваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які маюіь істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваною, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення,у якому підозрюється, обвинувачується. Наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджена доказами». Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду зазначаємо, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Сlооt V. Веlgіum, §40) серйозність обвинувачення може слугувати .для суда підставою для постановлення рішення про поміщення іа утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокою засудження або обрання запобіжного заходу є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому, загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого/підозрюваного перетнути кордон держави. Для того, щоб ия обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії») Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії» позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на свій рідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі. Ризики знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення відсутні, оскільки не знайшли свого доказового відображення в матеріалах справи Ризики незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки стороною обвинувачення не подано жодного доказу, крім власних здогадок і припущень, що свідчили про те, що ОСОБА_9 , будь-яким чином здійснюватиме незаконний вплив на будь-яких учасників кримінального процесу, що безпідставно залишено судом першої інстанції поза у вагою. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується також не доведено стороною обвинувачення. При цьому, наголошую на тому, що згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціазізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ віл 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої іа апеляційної інстанції процесуазьного законодавства щодо обрання або подовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», - у ході судового провадження сторона обвиуначення зобов`язана додити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи. Виходячи з вищевказаного, наголосив щодо відсутності ризиків у його підзахисного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дана особа є раніше не судимою, що має дуже важливе. ОСОБА_9 , має міцні соціальні зв`язки, підтвердження чого сім`я: постійне місце проживання, місце роботи, наявність сім`ї іа неповнолітніх дітей, які разом з дружиною проживаюгь за адресою: АДРЕСА_4 . Так, серед характеризуючих ОСОБА_9 обставин, які були додані стороною захисту до суду: Берман 1.10. раніше не судимий, мас міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризусться позитивно, мас постійну роботу та вищу освіту та родинні зв`язки. Зазначив, що застосування до особи тримання під вартою особи лише за те, що вона обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкою злочину, перетворює цей запобіжний захід на міру попереднього покарання такої особи. Нагадав, що застосування запобіжного заходу - це не покарання особи за вчинений злочин Особа спочатку тільки підозрюється та потім обвинувачується у вчиненні злочину. Винною у злочині вона с тільки після набрання вироком законної чинності. Запобіжний захід повинен застосовуватись, якщо є докази того, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. При цьому, сам факт вчинення особою злочину, навіть особливо тяжкого, не є підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому просив змінити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тримається під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити в задовленні клопотання прокурора та клопотав змінити йому запобіжний захід на домашній арешт у визначений період часу (нічний). Скаржився на стан здоровя та просив пройти лікування. Зазначені прокурором факти судом не перевірялись, а тому стверджував про упередженість суду та його необ`єктивність. Звернувся до суду з письмовими запереченнями проти продовження строку тримання його під вартою. Так, під час проведення досудового розслідування у 2020 році було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Протягом останніх 4-х років і 4-х місяців строк тримання під вартою постійно продовжувався кожні 2 місяці. Весь цей час підставою для обрання та продовження строків тримання під вартою було те, що він, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що на думку суду, перебуваючи на свободі може вжити спроби переховуватися від органів слідства та суду, а також продовжувати вчиняти аналогічні злочини. Розглянувши чергове клопотання обвинувачення про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, суд вирішив це питання з формальним підходом, використавши шаблонні ухвали в подібних справах. При цьому в ухвалі від 16.05.2024 року, суд не зазначив тих слів, які він насправді говорив, заперечуючи доводи прокурора. Відношення суду до ключових обставин в окремо взятому питанні є досить чітким сигналом, який свідчить про упередженість та необ`єктивність суду. В обґрунтування прийнятого 16.05.2024 рішення суд послався на факти, які не досліджувались та на перевірялися судом, оскільки жодних доказів на підтвердження цих фактів прокурором не було подано. Зокрема, суд зазначив про те, що обвинуваченні проживають в іншому населеному пункті. Звертаю увагу суду, що останні 4 роки і 4 місяці ОСОБА_8 проживає в миколаївському СІЗО. В квітні 2020 року він дійсно проживав в іншому населеному пункті, але цей факт ніяк не може бути підставою для позбавлення людини свободи жодна норма права чи правова позиція Верховного Суду не допускає такого. Суд також зазначив проте, що обвинувачені могли залишити місце проживання, виїхати до іншого населеного пункту. На підтвердження цих фактів прокурор не надав жодних доказів. І посилаютись на ці обставини як на встановленні факти суд не мав права. Це також стосується нічим не обґрунтованих припущень, проте, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може переховуватись від органів слідства та суду, а також продовжувати вчиняти аналогічні злочини. З огляду на відсутність чітких формувань в клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та враховуючи тривалість ув`язнення, посилання прокурора на той факт , що ОСОБА_8 обвинувачується в тяжкому злочині, не може бути виправданням порушення конституційного права людини на свободу. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосовування практики Європейського Суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що формальний підхід до питання з обранням та продовження строків тримання обвинувачених під вартою є порушення права людини та основоположних свобод. Так в рішенні «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року заява №40107/02 Європейський Суд з прав людини зазначив, що він часто констатує порушення п.3 ст.5 Конвенції у зв`язку з тим, що, навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, якщо взагалі роблять це, тоді як згідно з п.3 ст.5 після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані і «Дивіться серед багатьох інших джерел». Рішення у справі «Єпоєв проти України» від 6 листопада 2008 року, заява №17283/02 п.п.59-61, та рішення по справі «Свершов проти України» від 27 листопада 2008 року, заява №35231/02, п.п.63-65. Приватний період розгляду справи в суді пов`язаний, в першу чергу, з порушенням норм процесуального права прокурором та судом. На жоден із цих фактів сторона обвинувачення не посилається. 25.06.2019 року Конституційний Суд України ухвалив у справі рішення за конституційними скаргами. ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 щодо відповідності Конституції України «Конституційності» положення ч.5 ст.176 КПК України. На думку Конституційного Суду України, положення ч.5 ст.176 Кодексу допускає застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі суто формального судового рішення, що порушує принцип верховенства права. У рішенні наголошується, що оспорювана норма обґрунтовує необхідність тримання під вартою лише з кваліфікацією злочину, що не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою його застосування у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканість. Аналізуючи норму КПК України якою було встановлено формальну заборону на застосування менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою від кваліфікації злочину, Конституційний Суд України чітко зазначив про те, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та не справедливими, вони мають переслідувати легітимну мету бути обумовленими суспільної необхідністю досягання цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими. Це означає що обґрунтувати порушення Конституційного права обвинуваченого на свободу самим лише формальним посиланням на кваліфікацію злочину є недопустимим. Безпідставне продовження строків тримання обвинуваченого під вартою ставить суддів в залежність від результатів судового процесу. Позбавлення людини свободи саме по собі є порушенням прав і свобод і може застосовуватись лише в строгі відповідальності до закону. У зв`язку з цим можливе виправдання обвинуваченого, строк тримання якого під вартою не одноразово необґрунтовано продовжувався, буде означати, щодо порушення прав та основоположених свобод були причетніі судді, які приймали такі рішення. Не обгрунтовано продовжуючи строки тримання його, ОСОБА_8 під вартою, судді стають заручниками власних неправомірних дій. За таких обставин важко розраховувати неупередженість суддів. У зв`язку з викладеним, просив відмовити у задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно нього, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з його необґрунтованістю та просив змінити йому запобіжний захід на нічний домашній арешт в зв`язку з тим, що він після операції на хребті внаслідок жорсткого катування працівниками СІЗО Кропивницького, на підтвердження цих фактів документи знаходяться у матеріалах справи. В зв`язку терміновою необхідністю проходження повної реабілітації, щоб уникнути невиправних наслідків та загрози моєму здоров`ю та життю.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити в задовленні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 . В суді підтримав доводи свого підзахисного ОСОБА_8 . Клопотав перед судом змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у визначений період часу (нічний домашній арешт).

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, суд вважає, що строк тримання обвинувачених під вартою підлягає продовженню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч.1 ст.183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, при зверненні до суду, прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 у своєму клопотанні, зазначив про те, що на даному етапі судового розгляду не зменшились і продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі можуть ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від прокурора та суду шляхом залишення місця тимчасового проживання. Окрім того ОСОБА_9 неодноразово змінював свої анкетні дані, що свідчить про можливість обвинуваченого залишити межі території України або виїхати до непідконтрольних Україні територій, оскільки обвинувачений має реєстрацію у м.Донецьк.

З метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за висновком прокурора, перебуваючи на свободі можуть впливати на свідків та потерпілого, з метою зміни та дачі показів останніми на їх користь.

Також, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини скоєння ними кримінальних правопорушень та обставини необхідні для встановлення істини у провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі щодо осіб, які дають покази підтверджуючі їх вину.

Наведені обставини, на думку прокурора свідчать про неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку тримання їх під вартою, суд враховує, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання вони можуть: переховуватися від органів досудового розслідування та суду виїхавши за межі Кіровоградської області або України; незаконно впливати на свідків, потерпілого з метою зміни та надання ними показань на їх користь, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також суд вказав, що враховує конкретні обставини та спосіб вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які підлягають доказуванню, а також наявність у останніх на утриманні малолітніх дітей, що недостатньо для попередження вказаних ризиків та забезпечення виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, у разі застосування відносно них більш м`якого запобіжного заходу.

Так, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Згідно з практикою ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» та «Харченко проти України» вказавши про те, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вищевикладеного, у зв`язку з тим, що свідки та потерпілий не допитані та на даний момент досліджуються письмові докази, у зв`язку з цим жоден з більш м`яких засобів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам.

Відмовляючи у задоволенні клопотань захисників, суд враховує, що відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, суд відзначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку сторони обвинувачення, наразі не зменшилися та продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, будуть переховуватись від кримінального переслідування, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки на даний момент інші учасники ОСОБА_25 та ОСОБА_26 та двоє інших невстановлених слідством осіб перебувають у розшуку і їх місцезнаходження не відоме.

Такі доводи прокурора щодо можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд, з урахуванням позиції Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», вважає небезпідставними, оскільки небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру обвинуваченого, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Крім того, 25 червня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким констатував, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України у даному Рішенні зокрема вважає, що обґрунтування необхідності тримання під вартою особи самою лише кваліфікацією злочину, не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою застосування такого виняткового запобіжного заходу у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність. При цьому обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими.

Водночас, відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод .

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини, керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Відповідно Суд стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Положення статті 5 та 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які відображені у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують про необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинно перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

При цьому, судом констатовано той факт, що на даному етапі не входить в обговорення доведеності або недоведеності обвинувачення, наявності або відсутності у діях обвинувачених складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень, належності, допустимості та достатності зібраних у справі доказів, а тому доводи адвокатів щодо незаконності подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , суд вважає безпідставними, оскільки оцінює, у тому числі суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість їх переховування від правосуддя (п.1 ч.1 ст.177 КПК)

Слід також зауважити, що у разі доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України, їм загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що свідчить про наявність реальних ознак суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження, у тому числі захисту прав потерпілого (ст.2 КПК України), які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що доводи захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 щодо незаконності подальшого тримання вказаних осіб під вартою, спростовуються вищевикладеним та матеріалами судового провадження, а наявність ризиків, які зазначені прокурором у клопотанні ( п.п.1, 3, 4 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України) очевидні.

Так, рішенням ЄСПЛ «W проти Швейцарії» визначено, що хоча тяжкість покарання і не є визначальним елементом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, разом з цим, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинувачених та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності їх поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрювані можуть ухилятися від суду.

А відтак, вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинувачених під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим на 60 днів.

Твердження захисту щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та те, що вони потребують лікування, яке неможливо надати в умовах СІЗО, та останнім на їх думку слід обрати інший більш м`який запобіжний захід, неповязаний з триманням під вартою, суд вважає безпідставними, оскільки неодноразово суд приймав рішення про вжиття відповідних заходів до забезпечення обвинуваченим охорони здоров`я, зокрема надання їм медичного обстеження, а в разі необхідності надання невідкладного медичного лікування, копії процесуальних рішень направлялися для виконання до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях.

Разом з тим, захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , які наразі знаходяться в місті Одеса, а також захисник ОСОБА_6 до суду із відповідними заявами на побачення з підзахисними ОСОБА_9 та ОСОБА_8 для узгодженння єдиної правової позиції захисту не звертались, і в такому праві останні обмежені також не були, а так само про конфеденційну бесіду перед початком судового засідання, перед судом не клопотали та обмежені не були.

Враховуючи те, що на території України введений воєнний стан, обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 не етаповано до Кіровського районного суду м.Кіровограда, у зв`язку із застосуванням до останніх заходів безпеки в іншому кримінальному провадженні. При цьому, захисники не виявили такого бажання прибувати до Кіровського районного суду м.Кіровограда, натомість подали заяви про участь в розгляді справи в режимі відео конференц зв`язку.

Відповідно ст.183 ч.4 п.1 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчиненого із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вжити заходів для забезпечення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 охорони здоров`я, про що невідкладно повідомити прокурора Миколаївської обласної прокуратури, який здійснює нагляд за додержанням закону у місцях попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.177, 178, 183, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника, адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт або інший більш м`який запобіжний захід.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника, адвоката ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю або інший більш м`який запобіжний захід, - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження строку тримання обвинувачених під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто з 22.07.2024 року до 19.09.2024 року, включно.

Копію ухвали вручити учасникам провадження для відома та направити до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" для виконання.

Зобов`язати керівництво ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечити ОСОБА_8 та ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях проходження медичного обстеження, а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування, медичними препаратами, згідно призначення лікаря, про що повідомити невідкладно суд шляхом надання відповідних документів до 19.09.2024 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто з 22.07.2024 року до 19.09.2024 року, включно.

Копію ухвали вручити учасникам провадження для відома та направити до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" для виконання.

Зобов`язати керівництво ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечити ОСОБА_9 та ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях проходження медичного обстеження, а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування, медичними препаратами, згідно призначення лікаря, про що повідомити невідкладно суд шляхом надання відповідних документів до 19.09.2024 року.

Контроль за виконанням ухвали Кіровського районного суду м.Кіровограда від 22.07.2024 року покласти на прокурора Миколаївської обласної прокуратури, який здійснює нагляд за додержанням закону у місцях попереднього ув`язнення, про що повідомити невідкладно суд шляхом надання відповідних документів до 19.09.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3