УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 296/10944/20

провадження № 51-3744 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2024 року щодо останнього,

встановив:

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2023 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2024 року, ОСОБА_5 засуджено до покарання:

за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна;

за ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з дати його затримання.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він не сприймаючи державну владу України, підтримуючи злочинні наміри діючої на тимчасово окупованій території Донецької області терористичної організації «Донецька Народна Республіка» (далі - «ДНР»), керуючись власними переконаннями, будучи обізнаним про її протиправну діяльність, добровільно вступив до її підрозділу та брав активну участь в її діяльності за наступних обставин.

Так, керівниками терористичних груп, що діяли на території окремих районів Донецької області, 07 квітня 2014 року з метою продовження здійснення терористичної діяльності шляхом об`єднання даних груп у стійке об`єднання трьох і більше осіб з чітким розподілом функцій, встановленням правил поведінки, обов`язкових для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, утворено злочинну організацію «Донецька Народна Республіка», яка відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною та видано «Акт про проголошення державної самостійності «Донецької Народної Республіки».

Для реалізації загального злочинного умислу, спрямованого на зміну меж території та державного кордону України шляхом відокремлення від України території Донецької області на порушення порядку, встановленого Конституцією України, у складі терористичної організації «ДНР» утворено так звані «політичний» та «силовий» блоки. Терористична організація «ДНР» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників «політичного» та «силового» блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. Учасники «ДНР» займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством громадян та інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

На виконання загального злочинного умислу учасники терористичної організації «ДНР» на території окремих районів Донецької області вчинили збройні напади на установи органів місцевого самоврядування, будівлі правоохоронних та інших державних органів, захопивши їх, та взяли під контроль зазначені території.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за їх участі, відображені у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» терористичною організацією. Зокрема, у зверненні до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за № 129-VIII, та зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року за № 106-VIII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22 липня 2014 року за № 1597-VII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року за № 337-VIII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22 липня 2014 року за № 1596-VII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року за № 145-VIII, Законі України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року за № 2268-VIII.

Так, на початку 2015 року, ОСОБА_5 , перебуваючи на території Донецької області, будучи достовірно обізнаним про вищевказану злочинну діяльність терористичної організації «ДНР», добровільно став її учасником, вступивши до її підрозділу - «Окремий гвардійський розвідувальний батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - ОГРБ «Спарта») (попередня назва «Окремий розвідувальний батальйон морської піхоти «Спарта» 1 Армійського корпусу Міністерства оборони Донецької Народної Республіки (військова частина НОМЕР_1 )», у складі якого діє по даний час під позивним « ОСОБА_6 (Барселона)» на посаді заступника командира 2 групи швидкого реагування 2 розвідувальної роти.

Водночас установлено, що «ОГРБ «Спарта» має організовану структуру військового типу з притаманними їй ознаками, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну; у ньому проводиться військова, стройова та фізична підготовка; незаконно має на озброєнні придатну для використання вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухівку.

Особовий склад «ОГРБ «Спарта» використовує військову техніку та інше військове майно. Учасникам цього збройного формування присвоюються військові звання та вони призначаються на військові посади. За «ОГРБ «Спарта» закріплено окремі знаки розрізнення, бойовий прапор, бланки, печатки, військові квитки.

До складу «ОГРБ «Спарта» входять наступні підрозділи військового типу: штаб, відділення особистої охорони командира, 1-а розвідувальна рота, 2-а розвідувальна рота, рота мінометників, рота радіолокаційної розвідки, група швидкого реагування, медичний підрозділ, взвод забезпечення, які підпорядковуються командиру та його заступникам.

Керівниками «ОГРБ «Спарта» визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, які полягають в збройному опорі правоохоронним органам України і Збройним Силам України, знищенні їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєнні інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

Створення «ОГРБ «Спарта» не передбачено жодними нормативно - правовими актами України.

Згідно ч. 6 ст. 17 Конституції України на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

З огляду на вищевикладені обставини «ОГРБ «Спарта» являється не передбаченим законом збройним формуванням.

При цьому ОСОБА_5 , будучи учасником не передбаченого законом збройного формування «ОГРБ «Спарта», в період з 2015 року по даний час, перебуваючи на території Донецької області, брав участь у його діяльності відповідно до визначених за ним обов`язків, а саме:

- чинив збройний опір та незаконну протидію виконанню службових обов`язків співробітникам правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяним у проведенні антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил (далі - АТО та ООС), шляхом безпосередньої участі у бойових діях проти них;

- здійснював бойові чергування на позиціях «ОГРБ «Спарта» та у місцях його постійної дислокації;

- брав участь у проведенні військової, стройової та фізичної підготовки вказаного не передбаченого законом збройного формування;

- брав участь у заходах по нагородженню учасників «ОГРБ «Спарта» за ведення бойових дій проти сил АТО та ООС на території Донецької області.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування ОСОБА_4 вказує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін вирок місцевого суду, не звернув уваги на допущені ним помилки, що, у свою чергу, призвело до незаконного засудження ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження участі засудженого у злочинній діяльності терористичної організації поза розумним сумнівом, а телефонні розмови щодо суспільно-політичної ситуації не можуть свідчити про наявність умислу на таку участь. Разом з цим зазначає, що в обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин, які вказують на причетність ОСОБА_5 до створення терористичної організації та участь у ній, а також щодо його організаційного чи іншого сприяння створенню або діяльності такої терористичної організації. На думку захисника, інкримінуючи засудженому вказане кримінальне правопорушення, судами не було враховано, що жодним нормативно-правовим актом не визначено списку організацій Донецької чи Луганської областей, які б були визнані терористичними хоча б однією державою або міжнародною організацією, як і відсутні рішення міжнародної судової установи або остаточні рішення Верховного Суду про визнання «ДНР» чи «ЛНР» терористичними організаціями, які б мали преюдиціальне значення, а тому уявна характеристика «Донецької народної республіки», яка викладена в обвинувальному акті, є припущенням сторони обвинувачення та немає ніякого відношення до об`єктивних складових кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 -3 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судового рішення в касаційному порядку.

При розгляді скарги Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України).

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 260 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

Статею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За прецедентною практикою Європейського Суду, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК Українизроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України, на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, на підставі сукупності доказів, детальний зміст яких наведено у вироку, зокрема:

- протоколу огляду від 24 січня 2019 року, з якого слідує, що під час перегляду відеоматеріалів з Інтернет ресурсів на одному з відео, в часовому проміжку між 00 хв 40 с. та 01 хв 01 с. на фоні руїн донецького аеропорту з`являється особа у військовій формі, яка у відео представлена як ««ОСОБА_17» заместитель командира второй ГБР» та розповідає про своє ставлення до колишнього командира НЗФ ОРБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » бойовика з позивним «ОСОБА_16». В подальшому, при перегляді відео під назвою «НОМЕР_3», в проміжку часу з 01 год 42 хв. 42 сек. по 01 год 44 хв. 10 сек. поряд з раніше встановленим бойовиком ОРБ «Спарта» з позивним « ОСОБА_7 » ( ОСОБА_7 ) з`являється особа, яка здійснює коректування ведення вогню з станкового протитанкового гранатомета на позиціях в районі донецького аеропорту. Разом з цим, здійснено пошук за параметром: «ІНФОРМАЦІЯ_7 » та здійснено перехід на перше відео зверху під вказаною назвою при перегляді якого, на 07 хв. 06 сек. з`являється бойовик «ОСОБА_17», який розповідає про принцип роботи гранатомета, а на 07 хв. 36 сек. вказаного пропагандиського відео звучить репліка: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », після чого на 07 хв. 53 сек. бойовик з позивним « ОСОБА_6 », говорячи: « Выстрел », здійснює постріл з гранатомету. Також, переглядаючи відео під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5.», на 04 хв. 27 сек. вказаного відео, в загальному шикуванні бойовиків НЗФ ОРБ «Спарта» позаду, з правої сторони від бойовика з позивним « ОСОБА_11 », у військовій формі та з розпізнавальними знаками НЗФ ОРБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » знаходиться бойовик, який зовні схожий на громадянина України ОСОБА_5 ;

- протоколу огляду від 10 травня 2019 року, відповідно до якого під час проведення огляду відеоматеріалів, розміщених у мережі Інтернет на відеохостингу « YouTube.com », було зафіксовано, що у підрозділі терористичної організації «Донецька Народна Республіка» - не передбаченому законом збройному формуванні «Окремий розвідувальний батальйон морської піхоти «Спарта» ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 )» проводиться військова та фізична підготовка;

- протоколу обшуку від 19 листопада 2020 року, з якого вбачається, що під час проведення обшуку житлової квартири ОСОБА_12 , яка відповідно до встановленої в ході досудового розслідування інформації є дружиною ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , остання добровільно надала для огляду свій ноутбук марки «НР», в якому було виявлено та вилучено фото-, відеофайли із зображенням ОСОБА_5 ;

- протоколів огляду від 17 листопада 2020 року за участю свідка ОСОБА_13 , згідно якого при перегляді відеозапису під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який розміщено в мережі Інтернет, останній впізнав бойовиків НЗФ ОРБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », зокрема і бойовика з позивним « ОСОБА_6 », який стоїть у третій шерензі першим справа у військовій формі, з беретом з кокардою НЗФ ОРБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та за словами свідка проходив службу в групі швидкого реагування НЗФ ОРБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 листопада 2020 року за участю свідка ОСОБА_13 , з якого слідує, що він впізнав учасника «ОРБ «Спарта» ДНР» з позивним « ОСОБА_6 » як особу, яку бачив в кінці квітня 2015 року у розташуванні ОРБ «Спарта» одягненим у військову форму, бронежилет та каску російського зразка, озброєним автоматом ОСОБА_15 , та який виїжджав для участі у бойових діях проти українських військових в районі селища Піски Донецької області;

- протоколу від 11 січня 2019 року за результатами проведення негласного оперативно-розшукового заходу, в ході якого відбулося зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно зв`язка об`єкта вказаної справи, бойовика незаконного збройного формування ОРБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із позивним « ОСОБА_6 » (« ОСОБА_6 ») ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , який у своїй злочинній діяльності користується мобільним телефоном НОМЕР_2 (перебуває у його постійному користуванні) та отримано фактичні дані, які можуть бути використані як докази під час досудового розслідування;

- протоколів за результатами проведення негласних оперативно-розшукових заходів від 22 лютого, 29 березня, 25 квітня, 22 липня, 20 серпня, 23 та 25 листопада 2019 року, в ході якого здійснено зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме, з належного громадянину України ОСОБА_5 мобільного терміналу з номером оператору зв`язку НОМЕР_2 , який знаходиться у його постійному користуванні.

Під час зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж виявлені звукові та текстові файли, в яких зафіксовано розмови ОСОБА_5 з особами, які можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні.

За результатами оцінки доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, та його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 258-3 КК України, як участь у терористичній організації.

До того ж, місцевим судом надано оцінку доводам сторони захисту, зокрема, щодо уявної характеристики «Донецької народної республіки», викладеної в обвинувальному акті стороною обвинувачення, та обґрунтовано їх відхилено.

Мотивуючи своє рішення в цій частині, суд першої інстанції вказав, що такі доводи є голослівними, оскільки з аналізу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та статей 258, 258-3 КК України слідує, що як вчинення окремого терористичного акту, так і діяльність терористичної організації здійснюються із метою, визначеною у ст. 258 цього Кодексу, відсутність якої унеможливлює віднесення певної діяльності до терористичної, внаслідок чого встановлення у кримінальному провадженні ознак певної організації та відповідної її мети є підставою для визнання такої діяльності терористичною. Таким чином, визнання діяльності терористичною здійснюється судом у конкретному провадженні на підставі наявних матеріалів, у зв`язку з чим існування окремого судового рішення, рішення органу законодавчої чи виконавчої влади для притягнення особи до кримінальної відповідальності за статтею 258-3 КК України не вимагається. Крім того, стаття 24 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» не визначає обов`язкові ознаки терористичної організації, а лише передбачає один із правових наслідків визнання такої організації терористичною шляхом її ліквідації.

Разом з цим, місцевим судом було взято до уваги й те, що діяльність «ДНР», як терористичної організації, підтверджується зверненнями Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, які затверджено постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ, заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2015 року № 145-VIII, заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, в яких «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

З урахуванням викладеного, суд встановив, що громадянин України ОСОБА_5 , цілком усвідомлював, що «ДНР» є стійким об`єднанням групи осіб (більше трьох) з розподілом функцій та встановленими правилами їх поведінки, яке незаконно діє на території України, а її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, що створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди і призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні АТО та ООС.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані докази у їх сукупності є достатніми та взаємопов`язаними для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 258-3 КК України.

В свою чергу питання доведеності винуватості обвинуваченого за ч. 1 ст. 258-3 КК України було предметом оцінки суду апеляційної інстанції, який за наслідками апеляційного розгляду погодився із висновками місцевого суду щодо доведення винуватості ОСОБА_5 за стандартом «поза будь-яким розумним сумнівом», при цьому проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам касаційної скарги, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення.

Верховний Суд вважає, що апеляційний суд ретельно перевірив доводи викладені в апеляційній скарзі сторони захисту та правильно зазначив про законність, обґрунтованість і вмотивованість вироку щодо ОСОБА_5 , тобто встановив, що вказаний вирок ухвалено відповідно до приписів ст. 370 КПК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, Судом не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, узв`язку з чим відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 червня 2024 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3