Номер провадження: 11-кп/813/1363/24
Справа № 497/1921/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 16.02.2024 у кримінальному провадженні №0000076 від 25.07.2023, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Болградського району Одеської області, громадянина України, болгарина за національністю, який має середню освіту, не працює, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Болградського районного суду Одеської області від 09.03.2007 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.06.2007 року вирок змінено та дії перекваліфіковано на ст. 118 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, звільнений 21.06.2007 року в залі суду у зв`язку з відбуттям покарання;

- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2011 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 10 місяців 20 днів, звільнений 22.07.2011 року у зв`язку з відбуттям покарання;

- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки, звільнений 13.02.2018 року у зв`язку з відбуттям покарання;

- вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 24.07.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, звільнений на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2020 року, 04.12.2020 року, керуючись ст. 81 КК України на невідбуту частину 11 місяців 24 дня,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 309КК України, та призначено йому покарання за:

- ч. 1 ст. 310 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 гривень;

- ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень.

Відповідно до ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень.

Вироком також вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він в квітні 2023 року, більш точну дату та час судом не встановлено, ОСОБА_7 , в порушення ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року та «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.06.2009 року, вирішив здійснювати незаконну діяльність, а саме, незаконний посів та вирощування рослин коноплі, включених до Таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, не маючи при цьому відповідного дозволу, що надається лише юридичним особам у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В зазначений період часу, ОСОБА_7 , забезпечуючи реалізацію свого умислу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне вирощування рослин конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин без мети збуту, перебуваючи за місцем свого мешкання, на огородженій присадибній земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 , виявив за місцем свого мешкання 16 рослин коноплі, які зійшли самосівом.

Далі ОСОБА_7 , діючи з мотиву використання рослин коноплі для власних потреб, не маючи на те спеціального дозволу на вирощування рослин роду коноплі одноосібно вирощував їх шляхом культивування та в той же період часу одноосібно посіяв 3 рослин коноплі, та в подальшому незаконно вирощував шляхом культивування 19 рослин коноплі, розрихлюючи ґрунт, поливаючи та знищуючи бур`ян - шляхом просапування, які віднесені до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей, до 25.07.2023 року, тобто до моменту їх вилучення співробітниками поліції.

Не зупиняючись на скоєному та продовжуючи свою неправомірну діяльність, в середині липня 2023 року, більш точну дату та час судом не встановлено, ОСОБА_7 , вирішив здійснювати незаконну діяльність, в порушення ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року та «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.06.2009 року, щодо незаконного виготовлення, придбання та зберігання без мети збуту, особливо небезпечних наркотичних засобів, не маючи передбаченого законом дозволу на здійснення законних дій з наркотичними засобами.

За зазначених обставин, ОСОБА_7 , забезпечуючи реалізацію зазначеного умислу знаходячись за місцем свого мешкання, на огородженій присадибній земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, з мотивів придбання, виготовлення, зберігання наркотичних засобів для власного вживання без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в порушення Закону, зірвав листя та суцвіття вирощених ним рослин роду конопля.

У подальшому, ОСОБА_7 на території цього ж домоволодіння висушив та подрібнив зазначені листя та суцвіття рослин роду коноплі, чим протиправно виготовив та придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою біля 250 г, більш точна вага судом не встановлена, що включений в «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року та внесений до списку особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено (Таблиця 1, Список №1) та незаконно зберігав у зазначеному домоволодінні.

Після виготовлення зазначеного наркотичного засобу у період часу з середини липня 2023 року до 25.07.2023 року частину виготовленого канабісу загальною вагою приблизно 2 г, більш точна вага судом не встановлена, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання, особисто вжив, а решту канабісу загальною масою в висушеному стані 248,56 г продовжив незаконно зберігати у вищевказаному домоволодінні, для особистого вживання без мети збуту до 25.07.2023 року, коли було виявлено та вилучено співробітниками поліції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду занадто суворим.

Доводи обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваного вироку судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні четверо дітей та одного інваліда ІІ групи, а тому він не має можливості сплатити такий великий штраф.

Просить вирок змінити в частині призначеного покарання та знизити суму штрафу.

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, що підтверджується судовою повісткою направленою на адресу обвинуваченого та телефонограмою про сповіщення ОСОБА_7 , до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення справи не подавав.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, оскільки останній сповіщений належним чином і питання щодо погіршення його становища в апеляційній скарзі обвинуваченого не ставиться, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 не оспорюються фактичні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені злочинів, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та його особі, шляхом накладання штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, колегія суддів вважає, що апелянт фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Так при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду і розміру покарання суд першої інстанції врахував згідно ст. 65 КК України характер суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, які за кваліфікацією статті 12 КК України відносяться до проступків, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також судом враховано, особу обвинуваченого ОСОБА_7 те, що він вину визнав повністю, за місцем проживання характеризується задовільно, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Болградської районної державної адміністрації та отримує допомогу по догляду за особою з інвалідністю, має на утриманні одну малолітню дитину - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий за злочини проти власності та позбавлення життя людини, але відбув строк покарання.

З урахуванням вищенаведеного, судом першої інстанції враховані доводи зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого, а тому районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді накладання штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, що є мінімальним розміром з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття та дані про особу ОСОБА_7 і призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки районним судом призначено мінімальну суму штрафу за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що ухвалений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Болградського районного суду Одеської області від 16.02.2024 у кримінальному провадженні №0000076 від 25.07.2023 відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4