Провадження № 1-в/761/427/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 про приведення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 11.04.2023 до відповідності, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Чорнобиль Київської області, яка зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , має вищу освіту, розлучена, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно непрацевлаштована, раніше судима, засуджена за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, 70, 72 КК України

ВСТАНОВИВ

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вироку Оболонського районного суду м. Києва від 11.04.2023 у відношенні ОСОБА_5 .

У клопотанні вказано, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор» (далі установа), на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 21.07.2022, засуджена вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.04.2023 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та ій призначено покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 07.11.2023.

На підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2022 року ОСОБА_5 тимчасово залишена в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до розгляду кримінального провадження №0002929.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась.

Представник ДУ «Київський слідчий ізолятор» в судове засідання не прибув.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до довідки ДУ «Київський слідчий ізолятор», вказана установа не є для засудженої ОСОБА_5 установою відбування покарання, але згідно ч. ч. 1,2 ст. 539 КК вирок щодо ОСОБА_5 виконується в установі з 07.11.2023.

Судом встановлено, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.04.2023 ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та попереднім вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2022 ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці. На підставі ст. 72 КК України в строк покарання, визначеного остаточно за сукупністю злочинів, зарахувати покарання частково відбуте ОСОБА_5 за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.09.2022. Вирок Київського апеляційного суду від 12.09.2022 щодо ОСОБА_5 , яким останню засуджено до покарання: - за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України - у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; - за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, на підставах ст. 79 КК України, - виконувати самостійно.

Згідно з вищевказаним вироком кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_5 вчинено за ч. 2 ст. 185 ч. 2 ст. 15 КК України 30.10.2020 та завдано матеріальної шкоди на суму 903,40 грн..

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09.08.2024 набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП(Дрібне викрадення чужого майна).

Частиною 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП(у редакції Закону № 3886-IX) установлена відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1ст. 51 КУпАП, якщо вартість майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п. 169.1 ст. 169розділуIVцьогоКодексудля відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 ч. 2 ст. 15 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2020 році - становив 2102 грн.

На підставі вищевикладеного суд робить висновок про те, що діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_5 вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.04.2023 за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, на цей час не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого остання був засуджений за вище вказаним вироком, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого закон передбачає кримінальну відповідальність.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.04.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Керуючись ст. 5, КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11.04.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6