Справа № 366/917/20
Провадження № 1-в/366/69/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванків подання Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шпилі Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

який засуджений вироком Іванківського районного суду Київської області від 31.08.2020 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Провідний інспектор Дніпровського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 звернувся в суд з поданням, у якому просив вирішити питання про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного вироком Іванківського районного суду Київської області від 31.08.2020 у виді штрафу у розмірі 1190 грн., яке в подальшому замінено на 70 годин громадських робіт.

Подання мотивоване тим, що згаданий вирок суду набрав законної сили 01.10.2020. ОСОБА_3 поставлений на облік органом з питань пробації 13.03.2024. Орган з питань пробації вживав всіх можливих заходів щодо виклику засудженого ОСОБА_3 та встановлення його місцезнаходження, однак, виконати це не надалось можливим. Крім цього, органом з питань пробації скеровувались запити з метою встановлення факту перетину ним кордону, його утримання в слідчому ізоляторі та реєстрації факту його смерті і такі факти не знайшли свого підтвердження. Зазначена у вироку суду адреса місця проживання ОСОБА_3 виявилась адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , а за місцем реєстрації ОСОБА_3 відсутній.

Станом на час звернення з поданням ОСОБА_3 не відбув покарання у виді громадських робіт, а строк виконання вироку сплив, тому, представник органу з питань пробації вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання.

У судове засідання засуджений та представник органу з питань пробації не з`явились. Про дату, час і місце розгляду подання повідомлені вчасно та належним чином.

Прокурор у судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання, у якому просив розглянути подання без його участі та задовольнити його.

Відповідно до ч. 5 ст.539 КПК України неприбуття у судове засідання учасників процесу не перешкоджає проведенню судового розгляду у їх відсутність.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не застосовувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Вивчивши матеріли справи, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що вироком Іванківського районного суду Київської області від 31.08.2020 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1190 грн. Вирок набрав законної сили 01.10.2020.

28.02.2024 Іванківським районним судом ОСОБА_3 замінено покарання, призначене вироком суду від 31.08.2020 з штрафу у розмірі 1190 грн. на 70 годин громадських робіт.

13.03.2024 вирок суду від 31.08.2020 з урахуванням заміненого покарання прийнятий до виконання Дніпровським РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Як вбачається з матеріалів подання, з метою виконання вироку, орган з питань пробації вжив заходи для виклику ОСОБА_3 та роз`яснення йому порядку виконання вироку. Встановлено, що зазначена у вироку суду адреса його місця проживання ( АДРЕСА_2 ) є адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 за реєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за цією адресою не проживає. Державний кордон України він не перетинав, в слідчому ізоляторі не утримувався та не утримується, записів про реєстрацію його смерті не зафіксовано. На встановлений працівниками поліції його контактний номер телефону не відповідає, де він перебуває на теперішній час невідомо.

Відповідно до ст. 152 КВК України та п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Штраф та громадські роботи, відповідно до положень ст.ст. 51, 53, 56 КК України, є менш суворими видами покарання ніж обмеження волі.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання Обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа цього виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, тобто сама до себе, оскільки це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Верховний Суд України у постанові від 24.12.2015 у справі № 5-324кс15 виклав правову позицію, яка підлягає застосуванню у цій справі та зазначив таке.

Правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу.

Частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Наведені положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин, застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

При цьому, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину.

Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

З огляду на це, несплата засудженим суми штрафу в певний строк та його неприбуття до органу з питань пробації для виконання заміненого покарання у виді громадських робіт не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання. Таке ухилення має бути доведене вироком суду, який набрав законної сили, згідно з яким особу засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України (ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі).

При цьому, строк давності виконання вироку через заміну засудженому покарання з одного виду на інший не зупиняє та не перериває строк виконання вироку за змістом положень ч.ч. 3, 4 ст. 80 КК України.

За загальними правилами, особа (крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст. ст. 437- 439 і ч. 1 ст. 442 КК України, або за інші злочини до довічного позбавлення волі) звільняється від відбування покарання, відповідно до ст. 80 КК України, при наявність трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення зазначених у ч. ч. 1 і 3 ст. 80 КК України строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; 3) не ухилення засудженого від відбування покарання.

Враховуючи, що дворічний строк давності виконання вироку суду від 31.08.2020 закінчився, ОСОБА_3 не ухилявся від виконання вироку (оскільки це не підтверджено вироком суду, який набрав законної сили за ст. 389 КК України), не вчинив з моменту набрання ним законної сили нового злочину, тому, суд приходить до висновку, що подання органу з питань пробації підлягає задоволенню, а ОСОБА_3 звільненню від відбування покарання у зв?язку із закінченням строку давності виконання вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 51, 53, 56, 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від відбуття покарання, призначеного вироком Іванківського районного суду Київської області від 31.08.2020, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу у розмірі 1190 грн., яке 28.02.2024 замінено на покарання у виді 70 годин громадських робіт, у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1