Справа №:760/3329/23
Провадження №: 1-кс/755/3348/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2024 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що 02 лютого 2023 року він через приймальню НАБУ подав на ім`я керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 заяву за вих. 4787/02 про вчинення суддею ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України.

Однак, у порушення вимог ч.1 ст. 2 КК України, п.1, 4 ст. 214 КПК України, Розділу 2 Положення про ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом ГПУ за № 298 від 30 червня 2020 року, в порядку визначеному п.5 ст. 214 КПК України, станом на 06 лютого 2023 року його у жодний спосіб керівник ГПД НАБУ ОСОБА_4 не повідомив про внесення до ЄРДР відомостей за його заявою. Це відбулося явно тому, що керівник ГПД НАБУ ОСОБА_4 уповноважив на розгляд його заяви не уповноважену особу, без вручення доручення, яка не являється детективом і навіть не має фізичного доступу до бази ЄРДР та яка керувалася в своїй діяльності статтями Закону України «Про звернення громадян». Крім того, було безпідставно змінено підслідність його заяви до ТУ ДБР, яке не являється органом розслідування.

06 лютого 2024 року він через поштову службу подав скаргу за вих. № 4792/06 на бездіяльність керівника ГПД НПБУ ОСОБА_4 , яка виразилася у невнесенні до ЄРДР відомостей його заяви про злочини вих. 4787/02 від 02 лютого 2023 року.

Заявник посилаючись на вимоги ст.7, 9, 22, 32, 34, 55, 56, 214, 303-307 КПК, Наказу про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, ч.1 ст. 111, ч.7 ст. 111- 1 КК України та Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування або прокурорів під час досудового розслідування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (лист від 12.01.17року за № 9-49/0/4-17), просить зобов`язати керівника ГПД НАБУ: внести до ЄРДР відомості про його заяву за №4787/02 від 02 лютого 2023 року про вчинення кримінального правопорушення за кваліфікацією ст. 170, ч.2 ст.15, ч.5 ст. 27 КК України; надати витяги з ЄРДР та Пам`ятки про процесуальні права потерпілого; повідомити суд про виконання Ухвали суду; зазначити в резолютивній частині ухвали кваліфікацію статті.

Результатами розгляду цієї скарги ОСОБА_3 просить надіслати на його поштову адресу, завіривши належним чином.

Скаржник у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду скарги, клопотань про відкладення розгляду провадження не надсилав.

Представник Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду доручення та пояснення про те, що до Національного агентства надійшла заява ОСОБА_3 від 02 лютого 2023 року № 4787/02, зареєстрована 02 лютого 2023 року, щодо можливих протиправних дій судді Солом`янського районного суду міста Києва за обставин, наведених у заяві, а також з інших питань.

За результатами розгляду цієї заяви, Національним бюро не було встановлено підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що ОСОБА_3 було проінформовано листом від 03 лютого 2023 вих. №11-225/3834, який долучено до пояснень. Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, ст.1 Закону «Про Національне антикорупційне бюро України», ст.ст. 214, 216 КК України, п.1 розділу 11 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», - реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. ОСОБА_3 не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро. Тому представник просив відмовити у задоволенні скарги.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши долучені до скарги докази, пояснення та додатки надані представником Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , матеріали за скаргою, слідча суддя приходить до наступних висновків.

До канцелярії Солом`янського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , датована 06 лютим 2024 року, на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до змісту супровідного листа до скарги, ОСОБА_8 зазначив, що він рекомендованим листом направляє до суду 6 скарг на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, які потребують окремої реєстрації та визначення 6-х слідчих суддів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 14 лютого 2023 року, ця скарга отримала унікальний номер 760/3329/23.

Як вбачається з подання голови Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року, за результатами задоволення самовідводів суддів від розгляду скарги ОСОБА_3 , було неможливо здійснити автоматизований розподіл цієї скарги, тому він звернувся до Голови Київського апеляційного суду для направлення скарги на розгляд до іншого суду.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року подання голови Солом`янського районного суду міста Києва було задоволено, а матеріали провадження за скаргою ОСОБА_3 направлені до Дніпровського районного суду.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді, - слідчим суддею визначено ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Під час розгляду скарги встановлено, що ОСОБА_3 02 лютого 2023 року подав на ім`я керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 заяву за вих. 4787/02 про вчинення суддею ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України.

Скаржник вказує, що відомості за вказаною заявою не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з заяви від 02 лютого 2024 року, заявник стверджує, що він 24 вересня 2021 року подав заяву на ім`я керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 вих. №4075/25 про вчинення керівником ТОВ «Вольф» ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, однак, відомості зазначені у заяві не були занесені до ЄРДР.

У зв`язку з цим, він 30 вересня 2021 року подав через канцелярію суду скаргу за вих. 4591/29 від 29 вересня 2021 року. Відповідно до вимог ст. 35 КПК України у справі 760/29860/21 було визначено головуючого суддю - ОСОБА_5 24 листопада 2021 року суддя постановив ухвалу про повернення матеріалів скарги заявнику, оскільки вона подана з пропуском строку, передбаченого ст. 304 КК України, а заявником не ставилося питання про поновлення строків на оскарження. Ця ухвала була скасована судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_5 і раніше виносив, на його думку, неправосудні рішення за наслідками розгляду його, ОСОБА_3 , скарг на бездіяльність органів досудового розслідування.

Вчинені суддею правопорушення витікають з предмету його, ОСОБА_3 , громадської діяльності, яка делегована йому Міністерством юстиції України, тому діяльність судді він також розцінює як потенційне перешкоджання виконанню його, ОСОБА_3 , громадських обов`язків і тягне кваліфікацію за ст. 170, ч.2 ст.15, ч.5 ст. 27 КК України та підлягає внесенню до ЄРДР. Діями судді йому було заподіяно матеріальну шкоду на суму біля 1 000 000 гривень.

Саме невнесення цієї заяви про злочин до ЄПДР ОСОБА_3 оскаржує до суду.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Також, якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела. Аналогічні за змістом норми містяться у Розділі ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Такі ж висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18), у якій зазначено: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР...».

В постанові від 20 квітня 2023 року у справі № 373/18/23 Верховний Суд вказав, що системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

При цьому, нормами кримінального процесуального законодавства передбачено, які саме діяння є правопорушеннями (злочинами), в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше. Разом з цим, передбачено необхідність попередньої оцінки слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення. У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об`єктивні дані, що свідчать про ознаки певного кримінального правопорушення, то є підстави вважати таку заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомленням про кримінальне правопорушення, і тільки такі заяви і повідомлення повинні вноситись до ЄРДР за відповідною правовою кваліфікацією. Якщо ж у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, то вони не можуть вважатись такими, які підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, слідча суддя враховує, що особа, яка звертається із заявою про вчинення кримінального правопорушення, може не володіти докладною інформацією про його обставини, втім, таке повідомлення має містити відомості про існування обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчиненого кримінального правопорушення. Заявник не має обов`язку доводити факт вчинення кримінального правопорушення, однак наведення фактичних обставин, які спонукають його вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене, є ознакою обґрунтованості повідомлення та надає можливість їх перевірити.

Як уже зазначено вище, при прийнятті рішення, слідча суддя відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України не встановлює обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити відомості до ЄРДР за будь-якою заявою, а тільки тією, що містить відомості про вчинення кримінального правопорушення. Також, така позиція відповідає усталеній судовій практиці в Україні та позиції ВС, що викладались вище.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Крім того, скарга ОСОБА_3 не містить таких фактичних даних на підтвердження того, що заявником було подано повідомлення про злочин, яке містить достатні відомості про реальність конкретної події злочину, кваліфікацію кримінального правопорушення, суб`єкта вчинення кримінального правопорушення, інших обставин вчинення злочину.

Окремо необхідно зазначити, що при викладенні фактичних обставин вчинення злочину, як це називає ОСОБА_3 , його «обґрунтування» зводяться до провокативних висловів щодо судді, образливих та лайливих висловлювань на адресу судді. Ці ж висловив скаржник застосував при власній оцінці процесуальних рішень, винесених суддею.

Насамперед, у постанові від 13 березня 2019 року у справі №199/6713/14-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги б з боку тих, хто такі дії вчиняє.

Тотожні висновки мітяться і у постановах ВП ВС від 14 березня 2019 року у справі №9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі №9901/324/19, ККС ВС від 24 березня2021року у справі №937/1056/20.

Стала практика Верховного Суду про те, що в процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі.

Якщо заява (скарга) насичені образливими словами та словосполученнями і їх зміст виразно, явно спрямований не на намір донести суть своєї позиції (проблеми), а власне образити, показати своє суб`єктивне зневажливе, глумливе ставлення до адресата звернення, держави, то такий документ не повинен отримувати властивості процесуального документа, що належить визнавати прийнятним і таким, що підлягає розгляду.

Зміст заяви про злочин, автором якої є скаржник, явно не спрямований на розкриття обставин вчинення злочину, а направлений автором на його власне, суб`єктивне, зневажливе, глумлиливе ставлення до судді у зв`язку з виконанням ним своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання.

Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

З урахуванням вищенаведеного, слідча суддя приходить до висновку, що матеріали скарги свідчать про відсутність підстав вважати, що керівником ГПД Національного антикорупційного бюро України вчинено бездіяльність, у зв`язку з чим слідча суддя дійшла висновку про необґрунтованість доводів скарги, в задоволенні якої необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309 КПК України, слідча суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити ОСОБА_3 узадоволенні скарги на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, оскільки Верховний Суд в постанові від 05 листопада 2020 року в справі № 757/2094/20-к вказав, що зі змісту рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 у справі № 3-180/2018(1644/18) вбачається, що воно ухвалене з метою забезпечення конституційного права на судовий захист особи, яка звертається до уповноважених державних органів із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, а тому виходячи з аналізу положень цього рішення апеляційному оскарженню підлягає саме ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення особи про кримінальне правопорушення, а не ухвала слідчого судді про задоволення такої скарги, однак з урахуванням того, що відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 5-16кс16 від 24 березня 2016 року, на особу, яка оспорює рішення слідчого судді, ухвалене з її викликом, але без її участі, приписи норми ч. 3 ст. 395 КПК України не поширюються, й така особа має дотримуватись загального правила апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України та того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Слідча суддя ОСОБА_1