У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000707 від 05 серпня 2024 року

У С Т А Н О В И В:

Слідчий ГСУ СБ України звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000707 від 05.08.2024 за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

З матеріалів долучених до клопотання вбачається, що 02-03.10.2024, у зв`язку з невідкладним випадком та реальною загрозою знищення майна - окремих речей, предметів, документів, що зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використанні як докази фактів та обставин, що встановлюються в ході кримінального провадження, було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Apple», моделі «15Pro», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI 2 НОМЕР_3 із номером мобільного телефону НОМЕР_4 у чорному чохлі з логічним паролем захисту « НОМЕР_5 ».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 397443396 від 02.10.2024 об`єкт нерухомого майна будинок АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що виявлене та вилучене майно, має доказове значення у кримінальному провадженні № 0000707 від 05.08.2024, оскільки вказані речі та предмети є матеріальними об`єктами, що містять на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

03.10.2024 вищевказаний предмет визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000707 від 05.08.2024, як такий, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

03.10.2024 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у встановленому КПК України порядку вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2024 надано дозвіл на проведення невідкладного обшуку у житлових приміщеннях за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , у зв`язку з невідкладним випадком пов`язаним із врятуванням майна та збереження речових доказів.

03 жовтня 2024 року на підставі ст. 98 КПК України слідчим винесено постанову про визначення вищезазначеного майна речовими доказами.

Слідчий надав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання за його відсутності та задовольнити його з підстав, які у ньому наведені.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна проводиться без виклику власника майна.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали справи слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Підставою для накладення арешту на майно є факт вилучення вищевказаних предметів, які мають доказове значення вчинення кримінального правопорушення.

Метою накладення арешту на вказані речові докази є їх збереження, оскільки їх повернення призведе до неминучого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, з метою уникнення винною особою кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Повернення вилученого майна негативно вплине на встановлення істини по кримінальному провадженню, встановлення усього кола осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення та унеможливить проведення судових експертиз по кримінальному провадженню.

Слідчий суддя враховує, що вилучене майно має суттєве значення для досудового розслідування цього кримінального провадження, а також може бути використане як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Арешт майна є необхідним для забезпечення збереження речових доказів, про що зазначається у клопотанні слідчого.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Таким чином, клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000707 від 05 серпня 2024 року законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на вилучене майно під час обшуку житлових приміщеннях за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Apple», моделі «15Pro», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI 2 НОМЕР_3 із номером мобільного телефону НОМЕР_4 у чорному чохлі з логічним паролем захисту « НОМЕР_5 » з метою забезпечення його зберігання як речових доказів у кримінальному провадженні № 0000707 від 05 серпня 2024 року, заборонивши вчиняти дії щодо користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1