13.09.2024
Справа № 331/5615/24
Провадження № 1-кс/331/1886/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя заяву про самовідвід судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 надійшла заява судді ОСОБА_3 про самовідвід.

В обґрунтування заяви зазначено, що за наслідками автоматизованого визначення судді в провадження судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 02.02.2013 року, відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 309, ч. З ст. 303 КК України.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений ст.ст. 75,76 КПК України.

Зокрема, згідно до ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/2 Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості суд ді.

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя здійснювала захист ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001211 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. По вказаному кримінальному провадженню винесено вирок Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 19.03.2018 (справа № 331/5733/16-к, провадження № 1-кп/331//32/2018). Фактичні обставин викладені у обвинувальному акті, що надійшов на розгляду судді ідентичні тим, що викладені у вироку суду у справі № 331/5733/16-к.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Також згідно практики Європейського суду з прав людини важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Таким чином, ОСОБА_3 у якості адвоката здійснювала захист обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за тими самими обставинами, що викладені у обвинувальному акті, які надійшов на розгляд суду, а тому суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 не може брати участь у розгляді справи щодо розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122 від 02.02.2013 року, відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 309, ч. З ст. 303 КК України.

З огляду на вищевикладене просить слідчого суддю вирішити питання щодо передачі кримінального провадження 1-кп/331/649/2024 (ЄУН 331/5615/24) відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122 від 02.02.2013 року, відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 303 КК України, для розгляду суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в порядку, встановленому ст. 81 КПК України.

Суд, ознайомившись з доводами заяви про самовідвід, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст. ст. 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Як вбачається з заяви, в провадження судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 надійшло кримінальне провадження 1-кп/331/649/2024 (ЄУН 331/5615/24) відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122 від 02.02.2013 року, відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 303 КК України.

ОСОБА_3 у якості адвоката здійснювала захист обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за тими самими обставинами, що викладені у обвинувальному акті, які надійшов на розгляд суду, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 не може брати участь у розгляді справи щодо розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122 від 02.02.2013 року, відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 309, ч. З ст. 303 КК України, оскільки вважає що це є обставиною, яка в подальшому буде підставою для виклику сумніву у її неупередженості.

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 6 ч. 1) кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Існує дві вимоги щодо безсторонності суду, а саме:

- суд повинен бути суб`єктивно вільний від упередження чи зацікавленості в результаті справи;

- суд також має бути безсторонній з об`єктивної точки зору, тобто має запропонувати досить гарантій для виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності (справа Фіндлей, op. Cit).

Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: «Існування безсторонності для цілей статті 6 параграф 1 повинно визначатись згідно суб`єктивного тесту, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і також згідно об`єктивного тесту, тобто встановлення, чи суддя має гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно безсторонності» (справа П`єрсак, А 53 параграф 30).

Як зауважував Суд, суддя є безсторонній, поки зворотне не буде доведено (справа ле Компта, ван Лейвена і де Мейра, А 43 параграф 58). До того ж необхідно зазначити, що, крім всього, суди зобов`язані заслуговувати на довіру учасників процесу, особливо обвинувачених.

Європейський суд стверджує в справах Делкурта (All параграф 31), П`єрсака (А 53 параграф 30) і де Куб бера (А 86 параграф 26): «... будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід». «Держави - учасниці мають більшу свободу при розгляді цивільних справ, ніж при розгляді кримінальних справ» (справа Домбо Бехеера А 274 параграф 32), тому гарантії, які, можливо, будуть необхідні для «справедливого слухання» в кримінальних справах, не можуть застосовуватись з такою самою суворістю до розгляду цивільних чи господарських справ.

В пп. 66, 67 рішення ЄС «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.03.2010 року зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ), за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність-будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія А, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III,c. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Крім того, приймає до уваги «Порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання», який розроблений з урахуванням норм Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів в Україні», ЗУ «Про запобігання корупції» та стандартів етичної поведінки суддів, закріплених у Кодексі суддівської етики та міжнародних актах, з метою:

-відновлення та зміцнення довіри суспільства до судової системи;

-підвищення рівня дотримання етичних стандартів в поведінці суддів;

-запобігання та врегулювання конфлікту інтересів в діяльності суддів судів загальної юрисдикції, голови та членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників;

-узгодження приватних та публічних інтересів зазначених осіб;

-забезпечення їх неупередженості та об`єктивності, надання переваги дотриманню публічних інтересів при прийнятті рішень;

-унеможливлення появи та розвитку корупції у судовій системі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заяву судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 про самовідвід необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 76, 81 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 - задовольнити.

Кримінальне провадження 1-кп/331/649/2024 (ЄУН 331/5615/24) відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122 від 02.02.2013 року, відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 303 КК України, передати до канцелярії суду для визначення судді в порядку ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1