Справа № 638/9504/24
Провадження №1-кп/638/1576/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0000311 від 05 березня 2024 року стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, утриманців не має, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, востаннє від 06.11.2023 № 734/2023 строком на 90 діб, Законом України від 08.11.2023 № 3429-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», тобто з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

ОСОБА_4 , 04 березня 2024 року (точної часу в ході судового розгляду встановити не вдалося можливим), у період дії воєнного стану в Україні, діючи умисно, реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та знаючи, що нікого у даній кімнаті немає, таємно, шляхом зламу навісного замка, проник до кімнати № 50 (48), що розташована на другому поверсі гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій тимчасово мешкав військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , де з першої кімнати таємно викрав залишені останнім речі, а саме: powerbank білого кольору ТМ «Baseus» на 15W (20000 mAh) вартістю 1365,60 грн, який належить на праві власності ОСОБА_5 , а також військову сумку вартістю 1952,00 грн, військовий рюкзак піксельного окрасу вартістю 3072,00 грн, військовий шолом сірого кольору вартістю 8720,00 грн та бронежилет чорного кольору вартістю 2560,00 грн, що перебувають на балансі у в/ч НОМЕР_1 та знаходяться у користуванні ОСОБА_5 , після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, у подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 1365,60 грн, а в/ч НОМЕР_1 матеріальному шкоду у розмірі 16304,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Зазначив, що дійсно він 04 березня 2024 року прийшов до кімнати на другому поверсі у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та відчинивши двері побачив там військовий рюкзак, сумку, все це було в одній валізі, а також там знаходився бронижелет та каска. Одразу забрав всі ці речі та підняв їх на п`ятий поверх гуртожитку, до себе у кімнату. У подальшому до нього прийшли працівники поліції і він добровільно видав все це майно. Розкаювався у скоєному, просив суворо не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомив, що не має бажання бути присутнім у судовому засідання, позовні вимоги не заявлені. Просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , офіційно не працюючий, проте зараз працює за трудовими договорами, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, утриманців не має, інвалідність спростовує, характеристика з місця мешкання позитивна.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст. 75,76 КК України.

Судові витрати у справі необхідно стягнути з ОСОБА_4

Запобіжний захід не обирався.

Позовні вимоги не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази: відповідно до постанови про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 11 березня 2024 року, вважати повернутими потерпілому ОСОБА_5 .

Скасувати арешт з майна, покладений відповідно до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 березня 2024 року.

Судові витрати за проведення експертних досліджень № 1395/24 від 15 березня 2024 року та по вказаному кримінальному провадженню стягнути з ОСОБА_4 на користь держави у сумі 340,00 гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору негайно вручити копію вироку.

Повний текст вироку складено 14 серпня 2024 року.

Суддя ОСОБА_6