ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 594/902/21

провадження № 51-3432 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області

від 30 червня 2022 року та вирок Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки

с. Михайлівка Чортківського району Тернопільської області, мешканки АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. Вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладено на неї виконання обов`язків передбачених ст. 76 КК.

2. Вирішено питання щодо процесуальних витрат, цивільних позовів, речових доказів та інших заходів кримінального провадження.

3. Тернопільський апеляційний суд 07 вересня 2022 року вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК скасував та постановив в цій частині новий вирок, яким призначив їй за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок суду залишив без зміни.

4. Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 09 лютого 2023 року скасував вирок апеляційного суду від 07 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

5. За наслідками нового розгляду Хмельницький апеляційний суд 26 березня 2024 року вирок суду в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК скасував та постановив в цій частині новий вирок, яким призначив їй за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок суду залишив без зміни.

6. За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7 29 липня 2020 року приблизно о 09:15 годині, керуючи технічно справним автомобілем «Мегсеdеs-Вепz»250D (номерний знак НОМЕР_1 ), у порушення пунктів 2.3 (б, д), 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», дорожня обстановка» і виконання їх вимог) ПДР, зі швидкістю 78...82 км/год., рухалася автодорогою «Тернопіль-Жванець-Борщів-Скалат» зі сторони с. Вигода Чортківського (Борщівського) району Тернопільської області у напрямку смт. Мельниця-Подільська Чортківського (Борщівського) району Тернопільської області.

7. В цей час попереду неї у попутному напрямку по траєкторії, що проходила ближче до правого краю проїзної частини дороги, без пасажирів та вантажу, під керуванням водія ОСОБА_8 , в порушення п. 31.4.2 (б) ПДР, рухався технічно несправний мотоцикл «VIPER 28159.1» без номерного знаку, водій якого не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав змінювати напрямок руху шляхом здійснення маневру повороту ліворуч з виїздом на зустрічну смугу руху, тим самим створив перешкоду для руху водію попутного автомобіля «Mercedes-Benz».

8. У свою чергу, водій автомобіля «Mеrcedes-Benz» ОСОБА_7 , перебуваючи на своїй смузі руху у повздовжньому напрямі руху вказаної автодороги, з моменту виникнення перешкоди для її руху - початку зміни напрямку руху мотоцикла «VIPER 28159.1» при виконанні повороту ліворуч, що вона об`єктивно спроможна була виявити, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мала для цього технічну можливість, а продовжила рух, внаслідок чого виїхала на смугу зустрічного руху вищезазначеної автодороги, чим порушила вимоги п. 12.3 ПДР.

9. Унаслідок порушення водіями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначених вище пунктів ПДР відбулося зіткнення передньої правої частини автомобіля «Mercedes-Benz» із лівою боковою частиною мотоцикла «VIPER НОМЕР_2 » на зустрічній смузі руху автодороги, під час якого ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкоджень, від яких, після лікування, 11 березня 2021 року помер.

10. Таким чином, ОСОБА_7 вчинила необережні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

11. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

12. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що місцевий суд:

- в порушення вимог ч. 2 ст. 342 КПК не перевірив повноважень представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , який, на думку захисника, приймав участь у судових засіданнях, не маючи на те відповідних підтверджуючих повноважень, передбачених ст. ст. 50, 58 КПК;

- вийшов за межі судового розгляду та своїх повноважень, допустивши до судового розгляду потерпілого, який не зазначений в обвинувальному акті;

- не усунув суперечностей в обвинуваченні викладеному в обвинувальному акті, що істотно вплинуло на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого;

- формально підійшов до оцінки доказів, а саме висновків судово-медичних експертиз № 114 від 12 лютого 2021 року та № 32 від 13 березня 2021 року, які на думку сторони захисту є неналежними та недопустимими, оскільки не з`ясовано яким чином медична документація потерпілого була отримана органом досудового розслідування;

- не дослідив та не перевірив порушень під час проведення слідчого експерименту під час якого ОСОБА_7 одночасно роз`яснені права за статтями 42, 65 КПК, що на думку захисника, свідчить про порушення її права на захист;

- не врахував усіх обставин та в повній мірі не дослідив механізму ДТП, що, на думку захисника, призвело до неправильної правової оцінки та ухвалення обвинувального вироку. Не врахував висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 24 вересня 2020 року у справа №372/2613/18.

13. Також, сторона захисту вказує на відсутність доказів, які б свідчили про безпосередній прямий причинно наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 та наслідками які настали, наголошуючи, що відповідно до висновку експертизи саме дії потерпілого перебувають у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Вважає, що відсутність об`єктивної сторони свідчить про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

14. Суд апеляційної інстанції не усунув допущені місцевим судом порушення, формально підійшов до розгляду апеляційної скарги, в повній мірі не перевірив та не спростував усіх доводів сторони захисту, у тому числі залишив без уваги доповнення до апеляційної скарги, не взяв до уваги недоліки, зазначені у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року та не спростував доводи щодо механізму розвитку обставин ДТП за версією обвинуваченої. Крім того, апеляційний суд залишив без уваги клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_11 , судових експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

15. У запереченнях на касаційну скаргу захисника прокурор, наводячи відповідні доводи просить залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.

Позиції учасників судового провадження

16. Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги захисника.

Мотиви Суду

17. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

18. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

19. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

20. При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

21. За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

22. Згідно з ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

23. Як неодноразово наголошував касаційний суд, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

24. Однак, на переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

25. Відповідно до ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

26. Забезпечення таких умов передбачено безпосередньо ч. 3 ст. 404 КПК, відповідно до якої за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

27. Як убачається зі змісту апеляційної скарги, не погоджуючись з вироком місцевого суду, сторона захисту вказувала на наявність суперечностей у доказах, які мають істотне значення для висновків суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме наявність двох різних висновків судових автотехнічних експертиз, проведених судовими експертами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у зв`язку з чим було заявлено клопотання про дослідження письмових доказів, допит цих судових експертів, а також допит свідка ОСОБА_11 .

28. Однак, вказане клопотання сторони захисту, яке безпосередньо міститься в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_14 не було розглянуто та не отримало будь-якої оцінки апеляційного суду. З огляду на те, що сторона захисту ставила під сумнів встановлений місцевим судом механізм розвитку ДТП, висувала свою версію участі у ній ОСОБА_7 , вказувала на суперечність окремих доказів, така позиція апеляційного суду щодо заявленого стороною захисту клопотання, не відповідає загальним засадам змагальності у кримінальному провадженні, принципу рівності перед законом і судом, та не відповідає вимогам ч. 3 ст. 404 КПК.

29. Зі змісту статей 7, 420 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що апеляційний суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.

30. Разом з тим, як убачається з матеріалів провадження, після постановлення вироку апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, який у подальшому було скасовано, 22 вересня 2022 року ОСОБА_7 уклала договір із захисником ОСОБА_6 , яким були подані доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 та які зрештою були прийняті до розгляду судом апеляційної інстанції і оголошені у судовому засіданні 20 вересня 2023 року. Однак, як вбачається зі змісту судового рішення, апеляційний суд, прийнявши до розгляду зазначені доповнення не навів узагальнених доводів захисника ОСОБА_6 та не надав їм будь-якої оцінки.

31. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що із конституційних принципів рівності та справедливості випливає вимога визначеності, ясності й недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

32. На необхідності дотримання принципу правової визначеності неодноразово звертав увагу ЄСПЛ, вказуючи, що Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія (п. 54 рішення у справі «Steel and others v. the United Kingdom»).

33. Такі висновки Конституційного Суду України та ЄСПЛ не були взяті до уваги апеляційним судом, який фактично створив у сторони захисту хибне уявлення про те, що доводи, викладені захисником у доповненнях до апеляційної скарги іншого захисника, можуть бути предметом апеляційного розгляду, а захисник ОСОБА_6 , з урахуванням принципу правової визначеності, мав легітимні очікування, що його доповнення з огляду на те, що були прийняті судом, будуть розглянуті у порядку, визначеному КПК. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 304/1035/20.

34. Хоча суд й не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання, міра, до якої він має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру, разом із тим, призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

35. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що порушення КПК, допущені апеляційним судом, відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в цьому провадженні, а його зміст не відповідає вимогам ст. 420 КПК.

36. За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3