Справа № 359/6970/21
Провадження № 1-кп/359/127/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді

ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000437 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бориспіль Київської області, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

12 червня 2021 року о 21 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» модель «Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась на 18 км. + 419 м. автодороги «Бориспіль - Дніпро», в напрямку від м. Переяслав до м. Бориспіль, в межах Бориспільського району Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з якими «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявила злочинну самовпевненість, не була уважною під час керування транспортним засобом, не слідкувала за дорожньою обстановкою та її змінами, а також в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не обрала безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впоралася з керуванням та допустила виїзд на зустрічну смугу руху, де здійснила зіткнення з автобусом марки «БАЗ» модель «А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів з розвитком крововтрати та шоку. Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог 2.3 б), д). та 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 .

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні злочину, не оспорює жодні фактичні обставини кримінального правопорушення, погоджується із правовою кваліфікацією дій. ОСОБА_4 в суді підтвердила, що дійсно 12 червня 2021 року близько 21 години, вона не маючи прав керування транспортними засобами, маючи невеликий водійський стаж, керувала автомобілем марки «Volkswagen Transporter». Рухаючись по автодорозі «Бориспіль - Дніпро», в напрямку від м. Переяслав до м. Бориспіль, в межах Бориспільського району Київської області, вона відволіклась на мобільний телефон, не обрала безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впоралася з керуванням та допустила виїзд на зустрічну смугу руху, де здійснила зіткнення з автобусом, який рухався у зустрічному напрямку. ОСОБА_4 визнає, що нею порушено п. 2.3 (б, д). та п. 12.1 ПДР України, внаслідок чого її чоловік, який був пасажиром керованого нею автомобіля помер на місці події від отриманих тілесних ушкоджень.

Обвинувачена, її захисник, прокурор, представник потерпілого не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, у зв`язку із чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто вона вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченої суд вважає правильною.

Суд звертає увагу на те, що щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (аналогічна думка викладена в Постанові ВП ВС №629/847/15к).

У судовому засіданні обвинувачена визнала свою провину, висловила жаль з приводу вчиненого, засудила свою поведінку, а тому щире каяття суд визнає обставиною, яка пом`якшує її покарання.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить з того, що обвинуваченою вчинено необережний злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту та у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 , вдова, перебуває в декретній відпустці по догляду за донькою ОСОБА_9 2021 р. н., раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов скарг від сусідів не надходило. Відповідно до медичних довідок на обліку у психіатра та лікаря нарколога обвинувачена не перебуває.

При призначенні покарання слід враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. (аналогічна думка викладена в Постанові Об`єднаної палати ВС № 702/301/20).

З огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, визнання нею вини, наявності обставин, що пом`якшують покарання, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_4 також має малолітню доньку, 2021 року народження.

Відповідно до ст. 79 КК України спеціальним видом звільнення від відбування покарання є звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років. Закріплення цієї норми в кримінальному законодавстві зумовлено тим, що закон ставить інтереси дитини, її виховання, нормальні умови життя для вагітної жінки вище, ніж негайне виконання покарання. Для застосування вказаної норми права законодавець визначив відповідні підстави, перші з яких містяться безпосередньо у статті 79 КК України і стосуються певних ознак особи, а інші є оціночними та стосуються індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження, характеру дій винної особи, її способу життя тощо. Оцінюючи наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд виходить з принципу гуманізму з урахуванням національного законодавства та міжнародних договорів. Таким чином для застосування статті 79 КК України, встановлено факт наявності на утриманні засудженої дитини віком до семи років, враховано тяжкість та обсяг вчиненого нею суспільно небезпечного діяння, дані про її особу, щире каяття, характеристику за місцем проживання. Наведене в сукупності надає можливість запобігти розлученню матері та її малолітньої дитини, що на думку суду найбільш сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд, приходить до висновку про можливість призначення до ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням правил ст. 79 КК України, оскільки виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Рішення про цивільний позов

1. Представником ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , був пред`явлений цивільний позов (том 1, а. с. 74) у якому він просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду заподіяної смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у сумі 782 000,00 гривень. Також представником було подано заяву (том 1, а. с. 241) в якій він повідомив, що єдиним актуальним позовом є вищезазначений уточнений цивільний позов.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд залишити цивільний позов без розгляду, оскільки цивільний позивач не прибув в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею. Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Суд звертає увагу, що в матеріалах провадження міститься пояснення потерпілої ОСОБА_11 (том 1, а. с. 45) в якій вона просить суд задовольнити цивільний позов поданий в її інтересах та в подальшому просить розглядати справу без її участі та без участі її представника. Таким чином відсутні підстави для залишення цивільного позову без розгляду.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Положеннями ст. 1194 ЦК передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд при визначені остаточної суми моральної шкоди завданої потерпілій враховує, що загиблий є сином потерпілої ОСОБА_11 , його смерть призвела до душевних хвилювань, а втрата близької людини, яка була опорою та підтримкою спричинила надзвичайні страждання та повністю змінила її життя. Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, з урахуванням обставин даної справи, керуючись вимогами розумності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь ОСОБА_11 350 000 гривень відшкодування моральної шкоди. Таким чином, цивільний позов представника ОСОБА_10 , який діяв в інтересах потерпілої ОСОБА_11 підлягає задоволенню частково.

2. Також представником ОСОБА_6 , який діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_12 , був пред`явлений цивільний позов (том 1, а. с. 121, том 2, а. с. 55) у якому він після уточнення (зменшення вимог), просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 219 496,10 гривень.

Згідно із положеннями ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Із змісту цивільного позову вбачається, що визначена представником майнова шкода, полягає у відшкодуванні шкоди в частині пошкодження майна, а саме: транспортного засобу «БАЗ» модель «А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно висновку № 1/23 від 17.01.2023 вартість збитку, завданого власнику в результаті його пошкодження в ДТП, яка сталася 12.06.2021, станом на дату події становить 346896,10 гривень. Суд вважає неспроможними посилання сторони захисту щодо неврахування у висновку утилізаційної вартості автобуса «БАЗ», що не дало змоги визначити залишкову вартість, оскільки в резолютивній частині висновку експерта визначено саме розмір матеріального збитку завданого власнику в результаті його пошкодження в ДТП.

Водночас, як зазначено в цивільному позові ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатило ОСОБА_12 страхове відшкодування за пошкоджений внаслідок ДТП автобус у розмірі 127400,00 гривень, оскільки транспортний засіб «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 12.06.2021 був застрахований (страховий поліс 201523261). Таким чином ОСОБА_4 , як особа, що внаслідок ДТП завдала майнову шкоду ОСОБА_12 має сплатити 219496,10 гривень, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Отже, цивільний позов представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_12 підлягає задоволенню у повному обсязі.

3. Щодо цивільного позову, заявленого ОСОБА_13 , то суд вважає за необхідне залишити його без розгляду, оскільки остання заявила таке клопотання та надала відповідну заяву до суду.

Рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно із ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до ст.. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Судом встановлено, що цивільний позивач ОСОБА_12 понесла витрати, пов`язані із залученням судового експерта та надання висновку автотоварознавчої експертизи № 1/23 від 17.01.2023 в сумі 8800 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк». Отже, на підставі ст. 118-124 КПК України із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 слід стягнути 8800 гривень витрат, пов`язаних із залученням експерта та надання відповідного висновку. Також, із ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні у сумі 8066,14 гривень.

На підставі ч. 3 ст. 55, 77 КК України строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами слід обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року на автобус марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_14 ; автобус марки «БАЗ А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_12 - скасувати.

Речові докази, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_14 ; автобус марки «БАЗ А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_12 .

Клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором не заявлялося.

Керуючись ст. 368, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном два роки. Відповідно до ст. 76 КК України необхідно покласти на неї наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки слід обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

Цивільний позов представника цивільного позивача - адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 350 000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов представника цивільного позивача - адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_12 задовольнити. Стягнути із ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 219 496,10 гривень майнової шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.

Стягнути із ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 8800 гривень витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Цивільний позов ОСОБА_13 залишити без розгляду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року на автобус марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_14 ; автобус марки «БАЗ А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_12 - скасувати.

Речові докази, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_14 ; автобус марки «БАЗ А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_12 .

Стягнути із ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні у сумі 8066,14 грн.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1