Справа № 163/478/24 Провадження №11-кп/802/490/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000002 від 06.01.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 26 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, що проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, фізичну-особу підприємця, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді штрафу в розмірі 1050 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17850 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 06.01.2024, близько 08 год 00 хв, під час проходження прикордонного контролю, перебуваючи в пункті пропуску для залізничного сполучення «Ягодин», що в АДРЕСА_3 , усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України під час дії запровадженого воєнного стану, з метою незаконного перетину державного кордону України, в порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, як підставу для перетину надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблені документи, а саме тимчасове посвідчення військовозобов?язаного № НОМЕР_1 від 10.03.2022 на ім?я ОСОБА_7 , форма якого встановлена наказом Міністерства оборони України №610 від 21.11.2017, з недостовірними відомостями про визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, завіреного відтисками печаток « ІНФОРМАЦІЯ_2 », код 08483713», з підробленим підписом військового комісара вказаної установи, довідку військово-лікарської комісії №209/1917 від 10.03.2022 на ім`я ОСОБА_7 , форма встановлена наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, з недостовірними відомостями про визнання його непридатним до військової служби, завірену відтиском печатки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », код НОМЕР_2 », з підробленими підписами голови та секретаря ВЛК, які ІНФОРМАЦІЯ_3 не видавались та не посвідчувались, чим використав завідомо підроблені документи.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у використанні завідомо підроблених документів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім цього, за обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він у березні 2022 року, точного часу та дати досудовим слідством не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , будучи особою призовного віку, яка підлягає мобілізації, та не має права перетину державного кордону України під час дії запровадженого воєнного стану, переслідуючи мету виїзду за межі території України, в порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, діючи умисно, використовуючи соціальні мережі Інтернет, знайшов оголошення про виготовлення документів, які надають право безперешкодного перетину державного кордону України для виїзду за межі України після чого під час листування у мобільному додатку «Телеграм» вступив у змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою, з якою домовився про виготовлення на своє ім`я документів, які надають право безперешкодного перетину державного кордону України для виїзду за межі України, зокрема, тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, форма якого встановлена наказом Міністерства оборони України №610 від 21 листопада 2017 року та довідки військово-лікарської комісії, форма якої встановлена наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року.

В подальшому, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, розуміючи, що вказані документи будуть підробленими, діючи за попередньою змовою в групі осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, вчинив пособництво у вчиненні злочину, а саме надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої персональні дані, власну фотокартку, шляхом надсилання через додаток «Телеграм» для подальшого використання під час виготовлення підроблених документів.

В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за попередньою змовою, використовуючи анкетні дані ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, за допомогою комп`ютерної техніки, умисно виготовила підроблене тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 10.03.2022 (форма якого встановлена наказом Міністерства оборони України №610 від 21.1.2017) на ім`я ОСОБА_7 , в яке вклеїла фотокартку останнього та внесла недостовірні відомості про те, що він непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, яке завірила відтисками печаток « ІНФОРМАЦІЯ_2 », код 08483713», підробивши підпис військового комісара вказаної установи.

Крім того, виготовила підроблену довідку військово-лікарської комісії №209/1917 від 10.03.2022 (форма встановлена наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008) на ім`я ОСОБА_7 , в яке внесла недостовірні, відомості про те, що він непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, яку завірила відтиском печатки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », код 08483713», підробивши підписи голови та секретаря ВЛК. В подальшому, переслала вищевказані підроблені документи ОСОБА_7 , які у березні 2022 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, останній отримав у відділенні № НОМЕР_3 ТОВ «Нова пошта», що по вул. Велика Васильківська, 143/2 у м. Київ, після чого здійснив розрахунок за виготовлення вищевказаних підроблених документів готівкою у сумі 30 000 гривень.

Вищевказані дії надали ОСОБА_7 право на використання документів, як офіційних, тобто таких, що мають усі необхідні реквізити та юридично значущий характер, та дають особі, котра є особою призовного віку та не має права перетину державного кордону України під час дії воєнного стану, здійснити незаконний перетин державного кордону України на виїзд з України

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України як пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, у підробленні офіційного документа, який видається та посвідчується підприємством, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем та іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції в ході судового розгляду, за наслідками дослідження обставин кримінального провадження, дійшов висновку про зміну кваліфікації дій обвинуваченого, що покращує його становище у зв`язку з чим дії ОСОБА_7 перекваліфікував з ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційних документів з метою використання його підроблювачем.

Прокурор оскаржує вирок у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Перш за все, апелянт звертає увагу, що судом безпідставно перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 358 КК України, що призвело до призначення більш м`якого покарання. До вказаних висновків, на думку прокурора, суд дійшов внаслідок неправильної оцінки доказів, які дослідженні неповно та з порушенням.

Сторона обвинувачення просить повторно дослідити ряд доказів, наведених в апеляційній скарзі, скасувати вирок Любомльського районного суду Волинської області від 26 квітня 2024 року та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді 2 років обмеження волі.

В змінах та доповненні до апеляційної скарги прокурор вказує про неврахування судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 , вимог положень ч. 2 ст. 70 КК України. Вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України виходить за максимальні межі штрафу, передбаченого санкціями ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.

У поданому до суду запереченні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 вказує про безпідставність та необгрунтованість апеляційних вимог прокурора. Зазначає, що жодних доказів, які б підтверджували пособництво ОСОБА_7 у підробленні офіційних документів та вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб сторона обвинувачення суду не надала.

З огляду на вказане захисник обвинуваченого повністю погоджується з вироком суду першої інстанції та просить подану прокурором апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляції, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, яке ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно правил ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме підроблення офіційних документів з метою використання його підроблювачем та у використанні завідомо підроблених документів, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суду першої інстанції дана належна оцінка.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_7 використав підроблені документи, надавши їх працівникам Державної прикордонної служби України в залізничному пункті пропуску під час виїзду з України, і його дії в цій частині правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України та така кваліфікація дій обвинуваченого ніким із учасників судового розгляду не заперечується.

Разом з тим, перевіряючи доводи сторони обвинувачення щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 358 КК України на ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України КК України, тобто як було кваліфіковано дії останнього органом досудового розслідування, апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, а саме, як пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, у підробленні офіційного документа, який видається та посвідчується підприємством, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

Статтею 27 КК України визначено види співучасників, зокрема ч. 2, 5 ст. 27 КК України зазначає, що виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене цим Кодексом. Пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення.

Крім того, ч. 2 ст. 28 КК України передбачає, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Як вбачається із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо).

Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому інкримінувалося пособництво у підробленні офіційного документа, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України.

Проте, жодних доказів, які б підтверджували пособництво обвинуваченого у підробленні офіційних документів та вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб сторона обвинувачення суду не надала.

Окрім того, на підтвердження невинуватості обвинуваченого в пособництві свідчить і те, що сторона обвинувачення під час дізнання і досудового розслідування достеменно установила, що в телефоні ОСОБА_7 була відсутня будь-яка інформація, яка б підтверджувала походження, надходження підроблених тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії, а також переписки щодо виготовлення цих документів.

Обгрунтовано та підставно судом першої інстанції взято в основу свого рішення надані в судовому засіданні показання обвинуваченого, який заперечив пред`явлення обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України та показав, що підроблені документи виготовив особисто, і така інформація була відома слідству так як він повністю надав для огляду свій телефон для ретельного огляду. Також показав, що до цього факту вже двічі виїздив за кордон і повертався назад, оскільки, ніколи не мав за мету покинути Україну, а лише відвіз свою сім`ю в безпечне місце за кордон і час від часу провідував їх що підтверджується відмітками в паспорті для виїзду за кордон.

Не бере до уваги колегія суддів твердження прокурора про неповноту дослідження судом першої інстанції наявних в матеріалах справи доказів та необхідність повторного їх дослідження, а саме: протоколу огляду місця події від 06.01.2024, висновку експерта Волинської НДЕКЦ від 28.02.2024 №СЕ-19/103-24/2718-ДД, протоколу огляду документа (речей) від 28.02.2024, оскільки вказані докази районний суд ретельно перевірив і надав їм правову оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Сам по собі факт непогодження сторони обвинувачення з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, оскільки апелянтом не зазначено обґрунтування, чому вказаний в апеляційній скарзі ряд доказів досліджений судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та в чому полягає неповнота дослідження доказів, а тому у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів слід відмовити.

В свою чергу, на думку апеляційного суду, протокол огляду місця події від 06.01.2024, висновок експерта Волинської НДЕКЦ від 28.02.2024 №СЕ-19/103-24/2718-ДД належним чином підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, зокрема, факту використання останнім завідомо підроблених документів, однак жодним чином не підтверджують вини ОСОБА_7 саме у пособництві, чи наданні засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, у підробленні офіційного документа.

Твердження прокурора, що на момент видачі підроблених документів обвинувачений, як встановлено відповідно до протоколу огляду документів (речей) від 28.02.2024, перебував у смт Глеваха Васильківського району Київської області, в той час як документи видані Вінницьким об`єднаним міським військовим комісаріатом Вінницької області, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

Отже, пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України містить посилання на обставини, які не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Аналізуючи наявні в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, колегія суддів вважає належним чином доведеним факт вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є підприємцем, підтримує економіку і робочі місця, використовував підроблені документи лише для відвідування сім`ї за кордоном і повертався, тобто не мав умислу покинути України і ухилитися зокрема від можливої мобілізації.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і таким, що не можна вважати надто м`яким в даному випадку, як про це зазначає прокурор в апеляції.

Слід зауважити, що на момент апеляційного розгляду обвинуваченим сплачено штраф та процесуальні витрати, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Разом з тим, на увагу суду заслуговують доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині остаточно призначеного ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Однак, судом першої інстанції при ухваленні вироку вказаних норм процесуального і матеріального закону не дотримано.

Відповідно до Особливої частини КК України ч. 1 ст. 358 КК України, передбачає покарання у виді штрафу до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а санкція ч. 1 ст. 358 КК України, передбачає покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, та з врахуванням положень ч. 2 ст. 70 КК України розмір максимального покарання у виді штрафу, призначеного ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень може становити не більше 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Отже, перевіривши доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 70 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що вирок в частині остаточно призначеного ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України підлягає зміні в бік пом`якшення.

Колегія суддів, враховуючи положення ч. 2 ст. 70 КК України, вважає за можливе, при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. На переконання колегії суддів, таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, адекватним матеріальному стану обвинуваченого, необхідним і достатнім для його виправлення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурорапідлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 26 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині остаточно призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України змінити.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: