Дата документу 23.09.2024 Справа № 333/7777/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7777/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/642/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, одруженого, маючого середню освіту, зі слів маючого неповнолітню дитину, 2021 року народження, солдата ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 2 листопада 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ відділу поліції №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 звернулась до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

3 вересня 2024 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля супермаркету «АТБ», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з раніше знайомим ОСОБА_11 розуміючи, що за їх діями можуть спостерігати інші, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, із подальшими змінами, з метою особистого збагачення, підійшли до потерпілого ОСОБА_12 , після чого, з метою наживи та незаконного збагачення, за допомогою фізичної сили рук, з метою подолання волі останнього, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я нанесли не менше 5 хаотичних ударів в область тулубу та голови потерпілого, внаслідок чого останній впав на дерев`яну лавку.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , подолавши опір потерпілого ОСОБА_12 , відкрито викрали майно, що належить потерпілому, а саме: чоловічу барсетку чорного кольору зі шкірзаму, яку потерпілий оцінив в 800 грн., в якій знаходився: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» у корпусі чорного кольору, вартістю 4800 гривень, з сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 100 грн., в чохлі чорного кольору, вартістю 300 грн., паспорт громадянина України на ім`я потерпілого, банківська карта «Ощадбанк» на ім`я потерпілого, грошові кошти у сумі 200 грн., медальйон на мотузці вартістю 500 грн., тим самим відкрито викрали майно потерпілого ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 разом з викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, тим самим розпорядилися ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 6700 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

4 вересня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001330 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України (а.с. 8).

4 вересня 2024 року об 12 год. 29 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 86-90).

5 вересня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним.

Зазначає, що щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суду не надано та не досліджено доказів, які б свідчили про можливість впливу підозрюваного на свідків та потерпілого від кримінального правопорушення.

Крім того, що щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то обґрунтування цього ризику лише наявністю судимостей неприпустиме в силу ст. 89 КК України, відповідно до якої підозрюваний є таким, що не має судимостей.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що підозрюваний ніс військову службу та приймав участь в бойових діях, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу та вказав на недоведеність ризиків та на необґрунтованість неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення грабежу в умовах воєнного стану, а також зазначив про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в частині наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводиться відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку із чим, враховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про наявність ризику переховування, оскільки, як убачається із матеріалів провадження підозрюваний ОСОБА_7 є військовослужбовцем, який на час вчинення інкримінованого йому злочину самовільно залишив військову частину, що в сукупності свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні підтверджується тим, що наразі потерпілі та свідки не допитані судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів, у той час як КПК встановлена процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК), а тому будучі обізнаним про анкетні дані потерпілих та свідків, підозрюваний ОСОБА_7 може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.

Крім того, ОСОБА_7 хоча вважається і таким, що є раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, разом з тим, колегія суддів враховує той факт, що він 4 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, що вказує на його схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відтак, на переконання апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими та підтвердженими.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину та має постійне місце проживання, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, врахувавши обґрунтованість пред`явленої останньому підозри, наявність вказаних ризиків, а тому законних підстав для скасування ухвали, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, судом першої інстанції розглянуто питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 будь - якого більш м`якого та альтернативного запобіжного заходу і апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 2 листопада 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4