ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/2978/22 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1763/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняз а апеляційними скаргами захисника, прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2024 року стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Борзна, Чернігівської області, громадянин України, з вищою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки з покладенням на нього обов`язків.

Згідно вироку,15.10.2021приблизно о08:40год.,більш точний час не встановлено, на території домоволодіння будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій та бажаючи діяти таким чином, підійшов до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та тримаючи останнього двома руками за одяг в ділянці плечей, повалив на землю, наніс йому один удар правою ногою взутою в черевик в праву руку, після чого наніс два удари правою ногою взутою в черевик по тулубу потерпілому.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 були спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма правої кисті у вигляді перелому човноподібної кістки, не є небезпечною для життя в момент заподіяння, та спричинила за собою тривалий розлад здоров`ю понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (згідно п.п.2.2.1 а, б. в. і 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17.01.95 №6, правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), а також садна та синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити рішення, яким обвинуваченого визнати невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події злочину.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням ст. 75 КК України, що потягло безпідставним та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок із застосування більш суворого покарання, призначивши покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти апеляції прокурора, думку прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та заперечував проти апеляції захисту, представника потерпілого, який підтримав апеляцію прокурора та заперечував проти апеляції захисту, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляції слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення злочину виходячи з досліджених доказів, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Висновки суду у цій частині є належним чином обґрунтованими та спираються на зібрані у кримінальному провадженні докази, яким суд дав правову оцінку кожному окремо та в сукупності з іншими доказами у справі, тому колегія суддів знаходить доводи апеляційної скарги захисника, щодо наявності іншої кваліфікації, надуманими та необґрунтованими.

Так, згідно вироку, незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим у скоєні інкримінованого йому злочину, його вина підтверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів такими як: показаннями потерпілого та свідків; та іншими письмовими доказами.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , експерта ОСОБА_16 , які останні дали безпосередньо в суді першої інстанції повністю підтверджуються ті фактичні обставини, які встановив суд. При цьому ці докази як узгоджуються між собою так і з дослідженими письмовими доказами долученими до справи.

Отже встановлені фактичні обставини, підтверджуються інформацією, що міститься у наступних документах:

- заяві ОСОБА_10 до поліції від 15.10.2021;

- протоколі огляду від 08.12.2021, із фото таблицею;

- протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 16.12.2021, із фото таблицею;

- протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 16.12.2021, із фото таблицею;

- протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 16.12.2021, із фото таблицею;

- консультативного висновку лікара-спеціаліста КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» від 15.10.2021;

- довідки травматолога КНП Харківської поліклініки №24 від 17.10.2021;

- судово-медичних експертиз №09-1633/2021, №09-1931/2021, №09-1933/2021, №09-1932/2021, №09-1937/2021 від 16.12.2021.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі представлені по справі докази тож висновки суду повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що невизнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі, у вчиненні ним кримінального злочину слід розцінювати як спосіб захисту з метою уникнути покарання.

В апеляційних доводах захисник вказує про що в описовій частині обвинувачення судом самостійно змінено обвинувачення, яке було зазначено в обвинувальному акті слідчого та з якого у вирок не було перенесено посилання на висновок судово-медичної експертизи №09-1931/2021 від 16.12.2021.

Вказані доводи спростовуються дослідженням в суді першої інстанції судово-усіх медичних експертиз №09-1633/2021, №09-1931/2021, №09-1933/2021, №09-1932/2021, №09-1937/2021 які не суперечать одна одній і всі підтверджують ступень тілесних ушкоджень, а також допитом, за клопотанням учасників провадження, судово-медичного експерта ОСОБА_16 , який проводив експертні дослідження.

Також під час судового розгляду судом та сторонами, в тому числі захисником, оглянуті в оригіналах рентген знімки ОСОБА_10 від 15.10.2021 та 27.10.2021, які надані потерпілим. Також потерпілий підтвердив надання рентген знімків слідчому під час досудового розслідування.

Однак сторона захисту в апеляційній скарзі зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки всі докази кримінального провадження у справі покладені в основу обвинувального вироку є недопустимими та отримані в незаконний спосіб.

Крім цього, захисник в апеляційних доводах просить про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.

Проте, ці твердження не відповідають матеріалам кримінального провадження. Так, ОСОБА_9 у даному кримінальному проваджені повідомлено відповідності до положень ст. 276-278 КПК України про підозру 17.12.2021.

Обвинувальний акт затверджено прокурором ОСОБА_18 , який призначений прокурором у даному кримінальному провадженні постановою керівника Київської окружної прокуратури від 16.10.2021.

Так, 16.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0001905 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.125КК України за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10

03.12.2021 змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України.

17.12.2021 ОСОБА_9 повідомлено підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Таким чином, строк досудового розслідування мав закінчуватися 17.12.2022.

09.02.2022 слідчим здійснено повідомлення про завершення досудового розслідування потерпілому, підозрюваному та його захиснику.

За протоколами надання доступу до матеріалів досудового розслідування вбачається, що потерпілий ознайомився із матеріалами кримінального провадження 09.02.2022, захисник і підозрюваний 21.02.2022.

Підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 ознайомилися з матеріалами досудового розслідування 21.02.2022.

Положеннями ст. 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК України); з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину (п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки досудового розслідування.

Темпоральний відлік строків досудового розслідування розкрито у постанові Верховного Суду від 07.12.2021, справа № 946/1753/20, де зазначено, що «...Період з моменту повідомлення сторони захисту про завершення досудового розслідування у порядку, визначеному ст. 290 КПК України, та відкриття матеріалів провадження для ознайомлення у строки досудового розслідування не включаються. Проте факт завершення досудового розслідування має бути належно підтверджений, як і факт повідомлення цієї інформації стороні захисту. Тобто у строк досудового розслідування не включається весь період часу з моменту направлення або безпосереднього вручення такого повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування до моменту закінчення ознайомлення цієї сторони з матеріалами досудового розслідування».

Аналогічну позицію про темпоральний відлік строків досудового розслідування висловлено у постанові Верховного Суду (постанова від 15.09.2021 у справі № 711/3111/19).

23.02.2022 процесуальним керівником у провадженні ОСОБА_18 обвинувальний акт у кримінальному провадженні скеровано до суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, тобто в строки передбачені ст. 219 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, колегією суддів, не встановлено.

Аналогічного висновку з цього питання дійшов і суд першої інстанції розглядаючи це ж клопотання під час підготовчого судового засідання (т.1 а.с.100-101).

Апеляційні доводи захисника про відсутність протоколів та технічного запису підготовчих судових засідань від 25.10.2022, 30.11.2022, 14.03.2023 спростовується матеріалами кримінального провадження, які містять носії технічної аудіо та відео фіксації перебігу судового засідання, а також журнали судових засідань.

Отже, вимоги п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України місцевим судом були виконані належним чином. Тому твердження захисту про те, що відсутність журналів судових засідань та їх технічних записів, є неспроможними.

Отже, твердження захисту про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження та спростовуються дослідженими судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції письмовими доказами, отриманими відповідно до приписів КПК України, та які судом, відповідно до приписів ст. 85, 86 КПК України, визнані належними та допустимими доказами.

Звідси, колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого та доводи його захисника про те, що судом невстановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_9 , спростовуються сукупністю наведених у вироку доказів, а тому погоджується з висновками суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, так як він своїми діями заподіяв умисне середньої тяжкості ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Що стосується апеляційних вимог сторони обвинувачення щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то колегія суддів зазначає наступне.

Як прямо передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, є нетяжким злочином, а також особу обвинуваченого.

Так, судом враховано ОСОБА_9 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно (згідно показів сусідів), за характеристикою дільничного посередньо. Належних доказів одруження обвинуваченого та наявності у нього малолітньої дитини, працевлаштування, суду першої інстанції не надано.

Обставин, як пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 , суд не встановив.

З огляду на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_9 покарання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги ст. 50,65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому призначене йому покарання у виді 2 років обмеження волі, зі звільненням від відбування основного покарання, на підставі ст. 75 КК України, не може буде визнане явно несправедливим внаслідок м`якості, як то вважає прокурор.

Будь-яких інших даних, які б вказували на те, що мета порання, визначена положеннями ст. 50 КК України може бути досягнута лише за умови реального відбування ОСОБА_9 призначеного йому покарання в апеляційній скарзі прокурора не наведено, а судом апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду, не встановлено.

На думку колегії суддів прокурором у апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів необхідності призначення обвинуваченому покарання без застосування положень ст.75 КК України, а аргументація наведена в апеляційній скарзі прокурора, на думку колегії суддів, не спростовує правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції не підлягають задоволенню, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення то вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2024 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді