ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/511/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000412 за апеляційною скаргою прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2024 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Херсона, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2024 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування строком 10 років без конфіскації майна.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обчислено строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 22 травня 2024 року.

Відповідно до частини четвертої ст. 72 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування постановлено виконувати окремо і строк його відбування обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09.08.2022року , реалізуючи прямий умисел прийняла пропозицію та добровільно обійняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме: в окупаційній адміністрації держави-агресора, так званого «начальника відділу соціальної політики Департаменту соціальної політики Військово-цивільної адміністрації Херсонської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області», мовою оригіналу (російською) «отдела социальной политики Департамента социальной политики Военно-гражданской администрации Херсонской городской территориальной громади Херсонского района Херсонской области»), яке здійснювало свою діяльність на території м. Херсон.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.5 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави агресора.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_8 змінити у частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У резолютивній частині вироку вказати, що ОСОБА_8 вважати засудженою за ч.5 ст. 111-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування строком 10 років без конфіскації майна.

В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції всупереч положенням п.2 ч.4 ст. 374 КПК України та роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у в мотивувальній частині вироку зазначив про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК при призначені їй покарання за вчинення злочину, та навів відповідні мотиви такого рішення, проте не послався на цю статтю в резолютивній частині вироку, як на спеціальну норму, яка регулює правила призначення покарання нижчого від найнижчої межі, що встановлена в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, а призначив ОСОБА_8 за ч.5 ст. 111-1 КК , покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є нижчим, від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.5 ст. 111-1 КК України. Тим самим суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Прокурор підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_8 заяву про свою участь під час апеляційного розгляду не подавала.

Адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, заяву про відкладення судового засідання не подавав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію її дій за ч.5 ст. 111-1 КК України, вид та міру призначеного основного і додаткового покарання, правильність застосування судом положень ст.69 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того , що призначаючи покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України суд мав навести відповідні мотиви не тільки у мотивувальній частині вироку , а і послатися на ст. 69 КК України і в резолютивній частині вирку при призначенні покарання.

Такі доводи апеляційної скарги ґрунтуються на приписах ч. 1 ст. 69 КК України , положеннях ч. 4 ст. 374 КПК України та узгоджуються із роз`ясненнями , наданими у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з якими призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК.

Санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Як видно із вироку, при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.5 ст. 111-1 КК України дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України та навів мотиви прийняття такого рішення . Такі висновки суду в апеляційній скарзі не оспорюються.

Натомість, призначаючи основне покарання за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді трьох років позбавлення волі,тобто нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин у резолютивній частині вироку суд не послався на ч.1 ст. 69 КК України, як на спеціальну норму, яка регулює правила призначення покарання нижчого від найнижчої межі, що встановлена в санкції статті за якою висунуто обвинувачення, на чому слушно наголошує прокурор, тому вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні на підставі п. 3,4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційній вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.5 ст. 111-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування строком 10 років без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду першої інстанції від 06 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення і з цього часу протягом трьох місяців, а обвинуваченою у той же строк з дня отримання копії ухвали, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4