Номер провадження 1-кс/754/3264/24
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2024 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання дізнавача СД ВП № 2 Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000980 від 26 листопада 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ :

27 листопада 2024 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання дізнавача СД ВП № 2 Деснянського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна по матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000980 від 26 листопада 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання дізнавач посилається на те, що у провадженні ВД Деснянського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000980 від 26 листопада 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно клопотання дізнавача, 26 листопада 2024 року приблизно о 18 год. 10 хв. працівниками поліції за адресою: АДРЕСА_1 , було зупинено ОСОБА_5 , який добровільно надав для вилучення порошкоподібну речовину, яку зберігав при собі.

26 листопада 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , в ході огляду місця події у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено: пакування «Нової пошти» з номером накладної 8298, паперову коробку з-під цигарок «LD», прозорий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, мобільний телефон Redmi 10, в чохлі чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 .

27 листопада 2024 року вилучені в ході огляду речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000980 від 26 листопада 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Дізнавач просить накласти арешт на вилучене в ході огляду місця події майно, зазначаючи в клопотанні, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є речовими доказами у кримінальному провадженні, в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів.

Дізнавач судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав, та просив його задовольнити за наведених в ньому підстав.

Власник майна в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Слідчий суддя дослідивши клопотання дізнавача та додатки до нього, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ВД Деснянського УП ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000980 від 26 листопада 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

26 листопада 2024 року дізнавачем ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: пакування Нової пошти з номером накладної 8298; паперову коробку з-під цигарок «LD»; прозорий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору; мобільний телефон Redmi 10, в чохлі чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 .

Постановою дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 від 27 листопада 2024 року вилучене в ході огляду майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, дізнавач звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Клопотання дізнавача відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, подане ним в строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч.ч.1, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Дізнавач в клопотанні довів підстави вважати, що накладення арешту на вилучене в ході огляду майно є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, вимоги, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання дізнавача підлягає задоволенню, оскільки вказане в клопотанні майно відповідає критеріям передбаченим ст. 98 КК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ :

Клопотання дізнавача СД ВП № 2 Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000980 від 26 листопада 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт, з метою збереження речових доказів, на вилучене в ході огляду місця події 26 листопада 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на:

- пакування Нової пошти з номером накладної 8298;

- паперову коробку з-під цигарок «LD»;

- мобільний телефон Redmi 10, в чохлі чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя -