Справа № 357/9783/24
У Х В А Л А

про арешт майна

18 липня 2024 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0002403, яке внесене до ЄРДР 11 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно з клопотанням, прокурор ОСОБА_3 просила: накласти арешт на тимчасово вилучене, під час огляду місця події 10 липня 2024 року, майно, а саме: грошову купюру номіналом 1000 гривень, з серійним номером БП 7125625, яке належить ОСОБА_4 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

В обґрунтування свого клопотання, вказувала, що за результатами досудового розслідування установлено, що 10 липня 2024 року проведений огляд місця події земельної ділянки, яка знаходиться на 65-му кілометрі автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса», що поблизу міста Біла Церква, Київська область, в ході якого виявлено працівника поліції ОСОБА_5 , до форменого одягу якого закріплена тактична рукавиця, у якій виявлено грошову купюру номіналом 1000 гривень, з позначенням серійного номеру НОМЕР_1 , яку з його слів, йому надано ОСОБА_4 за непритягнення його до адміністративної відповідальності та яка далі поміщена до спеціального пакету № ICR 0088310.

Вказана купюра визнана речовим доказом 11 липня 2024 року.

Зазначала, що вона є безпосереднім предметом кримінального правопорушення, а тому з метою її збереження та забезпечення спеціальної конфіскації є підстави для накладення арешту, із забороною користування та розпоряджання.

У судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 підтримала своє клопотання за підстав та обставин, зазначених у ньому.

Третя особа щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_4 , через прокурора звернувся із заявою, у якій просив проводити розгляд клопотання за його відсутності, проти арешту на належну йому грошову купюру заперечень не висловив.

У зв`язку з цим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя провів розгляд без ОСОБА_4 .

Слідчим суддею установлено, що 10 липня 2024 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне провадження № 0002403, яке внесене до ЄРДР 11 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Згідно з витягом «10 липня 2024 року о 20:52 год зі служби «102» до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшло телефонне повідомлення (письмовий рапорт) поліцейського ОСОБА_6 про те, що 10 липня 2024 року, близько 20:50 год, на 65-му кілометрі автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса», що поблизу м. Біла Церква, Київська область, в ході документування та складання постанови про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, громадянином ОСОБА_4 , надано службовій особі працівнику поліції неправомірну вигоду в розмірі 1000 гривень, за непритягнення його до адміністративної відповідальності.

До внесення відомостей в ЄРДР 10 липня 2024 року проведений огляд місця події.

Згідно з протоколом огляду місця події від 10 липня 2024 року, була оглянута земельна ділянка, яка знаходиться на 65-му кілометрі автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса», що поблизу міста Біла Церква, Київська область та виявлено працівника поліції ОСОБА_5 , до форменого одягу якого закріплена тактична рукавиця, у якій виявлено грошову купюру номіналом 1000 гривень, з позначенням серійного номеру БП 7125625, яка з його слів, йому надана ОСОБА_4 за непритягнення його до адміністративної відповідальності та яка далі поміщена до спеціального пакету № ICR 0088310.

Згідно з постановою від 11 липня 2024 року, грошова купюра номіналом 1000 гривень, з позначенням серійного номеру БП 7125625, визнана речовим доказом, оскільки вона є безпосереднім предметом злочину і є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя зазначає, що як на підставу для накладення арешту, прокурор посилався на п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Для накладення арешту не має значення процесуальний статус власника у кримінальному провадженні.

Отже, в першу чергу, слідча суддя має перевірити наявність, у речей та предметів на які вона просить накласти арешт, ознак речових доказів, визначених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає доведеним, що вилучені грошові кошти є речовими доказами, адже є предметом вчиненого кримінального правопорушення, тому можуть бути використані, як доказ обставин, визначених ст. 91 КПК України.

Підстав визнавати необґрунтованою постанови про визнання грошових коштів речовими доказами, приєднання до матеріалів провадження від 11 липня 2024 року, у слідчого судді немає.

Слідчий суддя вважає, що з огляду на важливість цих доказів, обмеження права власності буде розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження, а також не матиме невідворотних наслідків для власника, а ті які будуть є пропорційними та співмірними із завданням кримінального провадження, оскільки потенційне знищення предмету кримінального правопорушення може мати наслідок уникнення особою кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя вважає, що досягнення мети - збереження речових доказів, можливе виключно за рахунок накладення арешту із забороною використання та розпоряджання грошовою купюрою, оскільки вона може легко бути знищеною, якщо буде повернута власнику, що перешкоджатиме виконанню завдання кримінального провадження визначеного у ст. 2 КПК України.

Своєю чергою, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 369 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, вилучені грошові кошти підлягають спеціальній конфіскації.

Отже, за викладених обставин, слідча суддя вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на тимчасово вилучене 10 липня 2024 року, майно, а саме: грошову купюру номіналом 1000 гривень, з серійним номером БП 7125625, яке належить ОСОБА_4 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

Керуючись ст. 170, 173, 309-310 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 10 липня 2024 року, майно, а саме: грошову купюру номіналом 1000 гривень, з серійним номером БП 7125625, яке належить ОСОБА_4 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1