Провадження № 1-в/947/385/24
УХВАЛА

20.09.2024 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про звільнення від покарання за діяння, караність якого усунена законом

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, засуджена вироком Київського районного суду м.Одеси від 03.07.2024 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області звернувся до суду з поданням та просить звільнити від покарання за діяння, караність якого усунена законом, ОСОБА_3 , яка засуджена вироком Київського районного суду м.Одеси від 03.07.2024 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки, і яка перебуває на обліку в органі пробації.

Своє клопотання начальник органу виконання покарання мотивує тим, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ (далі - Закон). Зокрема, названим Законом встановлено, що дії пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласненням чи розтратою у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 грн.) - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст.ст.185, 190, 191 КК України), чим на підставі низки норм загальної частини Кримінального Кодексу України скасовується кримінальна відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Далі в клопотанні зазначено, що згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного податкового року. Саме з цієї суми в Україні кваліфікують дії осіб і розраховують адміністративні стягнення чи кримінальні покарання.

ОСОБА_3 обвинувачувався в тому, що в 06.04.2024 року, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрала з полиць магазину «Аврора» майно, спричинивши матеріальний збиток ТОВ «Вигідна покупка» у сумі 992,61 грн.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , вартість викраденого майна не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто в 2024 році ця сума складала 3028 грн. Якщо б вартість викраденого майна перевищувала дану суму, то наставала б кримінальна відповідальність.

Відповідно до та частини 1 і 3 статті 5 та частини 2 статті 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 5 Кримінального кодексу України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише у тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, на думку посадовця органу пробації, місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини 1 статті 537 цього Кодексу, під час виконання вироків у порядку частини 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, у тому числі: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частиною 2 і частиною 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Прокурор, засуджена та представник відділу пробації, завчасно повідомлені про судове засідання, до суду не прибули, клопотань не надали, їх явку обов`язковою суд не визнавав, а тому подання розглянуто відповідно до ст.ст.324, 539 КПК України без їх участі.

Суд, вивчивши подання та надані в його обґрунтування документи, дійшов висновку про те, що в задоволенні подання, як передчасно направленому, необхідно відмовити. При цьому суд з огляду на судову практику виходить з наступного.

Так, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в своєму судовому рішенні від 22.08.2024 у справі №567/507/23 зазначила, що особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

При цьому позиція колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ґрунтується на положеннях ст.58 Конституції України і ст.5 КК щодо принципу зворотної дії закону в часі.

Разом з тим, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ухвалою від 29.08.2024 у справі №278/1566/21 висловила іншу, протилежну правову позицію.

Зокрема, у судовому рішенні зазначено, що через невнесення змін безпосередньо до Кримінального кодексу України застосувати до осіб норми про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність в часі неможливо.

Позиція колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ґрунтується, між іншим, на Рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2000 від 19.04.2000, в якому здійснено офіційне тлумачення положень ст.58 Конституції України і норм Кримінального Кодексу України щодо зворотної дії кримінального закону в часі у випадку прийняття законів, які усувають караність діяння або пом`якшують покарання.

Тобто, закон, який не вносить змін до кримінально-правових норм, не можна вважати новим, зміненим законом, і як наслідок не можна застосовувати до такого закону положення ч.1 ст.58 Конституції України і Кримінального Кодексу України, які впливають на зворотну дію закону в часі.

Через це, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду відступила від правозастосовної позиції в подібних правовідносинах, якою керувалася Перша судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2024 у справі № 567/507/23.

З метою формування єдиної правозастосовної практики на підставі ч.2 ст.434-1 КПК України колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду кримінальне провадження передало на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Розгляд об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду порушеного питання призначений на 07.10.2024.

Частинами 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Порушене перед Київським районним судом м.Одеси питання підлягає розгляду в стислі строки - протягом 10 днів. Законних підстав очікувати судового рішення об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, на підставі якого можна бути вирішити подання органу пробації, не має. Тому на даний час слід відмовити в задоволенні подання органу пробації

Керуючись ст.539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволені подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про звільнення від покарання за діяння, караність якого усунена законом, ОСОБА_3 , засуджену вироком Київського районного суду м.Одеси від 03.07.2024 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки.

Роз`яснити адміністрації органу пробації та зацікавленим сторонам, що вони не позбавлені права повторного звернення до суду з аналогічним питанням.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1