ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26356/23

Провадження № 11-кп/4820/605/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05 грудня 2024 року включно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003500 від 03.10.2023 року , -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року за результатами розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченому за ст.186 ч.4 КК України було продовжено дію обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05 грудня 2024 року включно.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що ризики, які були наведенні прокурором при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу не зменшилися. Будь-яких доказів на спростування таких висновків суду не представлено.

Крім того, судом врахувано відомості про особу обвинуваченого а також особливу суспільну небезпеку інкримінованого йому злочину.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 просив ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою, оскільки відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі яких обвинуваченому було продовжено термін тримання під вартою.

Прокурором формально перелічені ризики, які передбачені ст.177КПК України, без реальної їх аргументації, а лише викладено припущення щодо теоретичної наявності таких ризиків. Інших обґрунтованих належними доказами обставин необхідності продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 прокурором до суду не надано.

Апелянт вказує, що для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, йому достатньо обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на основі заборони ОСОБА_7 покидати своє місце проживання цілодобово, що гарантує неможливість продовження злочинної діяльності та ухилення від суду.

Звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі суддя не надав аргументів, чому більш м`який запобіжний захід, наприклад домашній арешт, не може бути застосований до обвинуваченого.

Спростовуючи доводи сторони обвинувачення щодо можливості ухилення обвинуваченим від органу досудового розслідування та суду, оскільки інкримінований йому злочин є тяжким, захисник вказує, що такі доводи не мають жодного об`єктивного підґрунтя, так як усі перелічені потенційні можливості завадити досудовому розслідуванню є лише теоретичними припущеннями.

Тому сторона захисту вважає, що підстав для подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою немає, і для виконання мети передбаченої ст.177 КПК України йому слід змінити обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з підстав вказаних в ній.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисту, вважав ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного виходить, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням прокурора, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Виходячи зі змісту ст.177 ч.2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ст.177 ч.1 КПК України.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими мотиви суду, викладені в ухвалі про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу в виді тримання під вартою на час судового розгляду. Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого а також суспільну небезпеку інкримінованого йому злочину.

Як убачається з матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

В обґрунтування судового рішення суд послався на наявність, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, зокрема: переховування від суду, оскільки обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину і йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років; перебуваючи на волі, може вчинити ряд нових майнових злочинів. З відомостей що містяться в клопотанні прокурора також вбачається, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що відносно нього 30 вересня 2023 року Окружною прокуратурою міста Хмельницького до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області направлено для розгляду обвинувальний акт за майновий злочин, вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності. Обвинувачений був раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів. На думку колегії суддів, всі наведені обставини в сукупності свідчать про обґрунтованість ризику продовження обвинуваченим кримінальної діяльності у разі перебування на волі.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний обвинувачений, вислухана думка прокурора, захисника обвинуваченого, а також представника потерпілого, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Таким чином, судом враховані дані про особу обвинуваченого, обсяг обвинувачення та суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в його поведінці, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання продовження дії запобіжного заходу були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку його дії.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ст. 177 ч. 1 п. 1-5 КПК України, однак вимагає довести, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі про можливість застосувати до нього запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що тяжкість обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, обумовлюють доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою та виправдовують обмеження його особистої свободи на певний час.

З огляду на наведене ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування чи зміни, за вимогами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали в даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року, якою строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 05 грудня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3