Справа № 953/8016/24
н/п 1-кс/953/6394/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001017 від 02.05.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ, Луганської області, військовослужбовця 3-го стрілецького взводу 4-ї стрілецької роти 1-го стрілецього батальйону 202-го мотострілецького полку ЛНР, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

02.09.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що в провадженні СУ ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001017 від 02.05.2022 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до ст. 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Норми ст. 27 Конвенції, крім іншого, вказують на те, що особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Cторони конфлікту повинні застосовувати до осіб, що перебувають під захистом, таких заходів контролю чи безпеки, які будуть визнані за необхідні під час ведення війни.

Норми ст. 31 Конвенції забороняють застосування жодного примусу фізичного чи морального порядку до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Також, ст. 32 Конвенції встановлено, що Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Частиною 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) передбачено, що вбивство є забороненим й буде залишатися забороненим в будь-який час і в будь-якому місці, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів.

Військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленими у ході досудового розслідування особами з числа військовослужбовців військових підрозділів РФ, маючи умисел на порушення законів та звичаїв війни, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у формі жорстокого поводження з цивільним населенням, незаконно, без складання будь-яких процесуальних документів, із застосуванням фізичної сили, затримували потерпілих, після чого під примусом та погрожуючи позбавленням життя останніх та їх рідних, привозили до виробничої бази геофізичної партії № 91, яка є структурним підрозділом Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», розташованої по АДРЕСА_2 де із застосуванням фізичного насильства, погроз позбавлення життя та катування, допитували, примушуючи змінювати проукраїнську позицію, надавати дані про інших проукраїнські налаштованих громадян, військовослужбовців, учасників АТО, правоохоронців тощо.

В порушення вимог ст.ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу І та ст.ст. 3, 27, 31-32, 41-43 Конвенції ОСОБА_7 (позивний « ОСОБА_8 »), який позиціонував себе старшим на іншими учасниками незаконного збройного формування «ЛНР», діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі особи та подальше її нелегальне ув`язнення із застосуванням тортур та катувань, віддав наказ невстановленим в ході досудового розслідування особам з числа військових підрозділів РФ на затримання з подальшим незаконним утриманням потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із застосуванням тортур та катуванням останнього.

Так, у квітні 2022 року (більш точну дату під час досудового розслідування не встановлено) в денний час доби ОСОБА_7 разом із невстановленими під час досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ та незаконного формування так званої «Луганської народної республіки» (надалі - ЛНР), зупинили ОСОБА_9 біля блок-посту, розташованого по АДРЕСА_2 .

Діючи умисно, ОСОБА_7 у групі з невстановленими під час досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ незаконно затримав ОСОБА_9 , якого посадили в автомобіль та відвезли до спеціально облаштованої катівні на території виробничої бази геофізичної партії № 91, яка є структурним підрозділом Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», розташованої по АДРЕСА_2 .

На території бази потерпілого ОСОБА_9 помістили до підвального приміщення.

Наступної доби ОСОБА_9 повели на допит, який проводив ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 .

Під час проведення незаконної слідчої дії, без складання будь-яких процесуальних документів, ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_6 , діючи з умислом, направленим на жорстоке поводження з цивільним населенням, з мотивів національної нетерпимості, порушуючи норми міжнародного гуманітарного права, будучи озброєним, з метою отримання відомостей стосовно військовослужбовців ЗСУ, з якими потерпілий товаришує, а також стосовно місцевих мешканців, які допомагають військовослужбовцям ЗСУ почав ставити останньому відповідні питання, пропонуючи при цьому безоплатно працювати на окупаційну владу.

Отримуючи від ОСОБА_9 негативні відповіді, ОСОБА_7 мімікою подавав знак ОСОБА_6 , який на виконання невербального наказу, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа, яка не виконувала будь-яких бойових задач, одягнена у цивільний одяг та на яку поширюються норми міжнародного гуманітарного права, і його дії порушують ст.ст. 27, 31, 32, 33 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, та є такими, які спрямовані на приниження честі, залякування, а також спричинення фізичних та моральних страждань, починав наносити руками та ногами хаотичні удари по тулубу та голові потерпілого.

Під час першого допиту потерпілому руки не зв`язували, а вже під час наступних допитів, які проводились щодня, ОСОБА_9 їх фіксували за спиною, та перед нанесенням ударів валили на підлогу. При спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа, яка перебуває під захистом міжнародних Конвенцій, з метою завдання більшої шкоди здоров`ю потерпілого, намагався влучити в голову або живіт.

Інтенсивність ударів була настільки високою, що на третю добу безперервних допитів у потерпілого на животі вилізла грижа, яка додатково завдавала сильних болісних відчуттів.

Окрім побиття під час допитів, невстановлені під час досудового розслідування військовослужбовці ЗС РФ, які ближче до вечора приїжджали на територію бази, виводили потерпілого на двір та починали наносити удари з використанням різних предметів, а також з метою здійснення психологічного тиску на ОСОБА_9 здійснювали постріли з автоматичної зброї поруч з ним.

Близько 8 разів, коли на територію бази приїжджали невстановлені під час досудового розслідування працівники ФСБ РФ, потерпілого виводили на вулицю, одягали пакет на голову, перекриваючи тим самим доступ повітря, та здійснювали постріли біля голови.

Загалом ОСОБА_9 провів у катівні понад 2 тижні (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено) та був звільнений лише тоді, коли під час чергового допиту втратив свідомість внаслідок отриманих ушкоджень.

Під час перебування на території бази ОСОБА_9 незаконно утримувався у приміщенні, яке в холодну пору року не опалювалося, без надання необхідної медичної допомоги, їжі, води та можливості справляти природні потреби, що спричиняло потерпілому фізичного болю та моральних страждань, при цьому піддавався катуванню, фізичному та психологічному насильству.

Дії військових РФ та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань носили для ОСОБА_9 характер травматичного стресу, руйнівна сила якого мала наслідки психічної травми середнього ступеня важкості та є причиною проявів посттравматичного стресового розладу.

Отже, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 та іншими невстановленими військовослужбовцями збройних формувань РФ вчинив жорстоке поводження з цивільною особою ОСОБА_9 , що виражалось у нелюдському поводженні (утримання у підвальному приміщенні, непристосованому до тривалого перебування осіб в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води), завданні сильних фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) та психологічних страждань, тобто у вчиненні катування останнього; а також вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, які полягали у нелегальному ув`язненні цивільної особи, яка перебуває під захистом, чим грубо порушив ст.ст. 27, 31, 32, 41-43 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу І протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року.

Крім того, ОСОБА_6 в порушення вимог ст.ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу І та ст. ст. 3, 27, 31-32, 41-43 Конвенції, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на жорстоке поводження з цивільним населенням, незаконно утримував (нелегальне ув`язнення) потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спеціально облаштованій катівні, піддаючи останнього катуванню та психологічному насильству.

Так, 12.04.2022 в денний час доби невстановлені під час досудового розслідування військовослужбовці ЗС РФ та незаконного формування так званої «Луганської народної республіки» (надалі - ЛНР), озброєні автоматичною зброєю, увірвались на подвір`я приватного будинку АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 , нанесли декілька ударів в обличчя останньому, повалили на землю та зв`язали останньому руки за спиною.

Надалі, без складання будь-яких процесуальних документів провели незаконний обшук у помешканні ОСОБА_10 після чого транспортом доставили останнього до спеціально облаштованої катівні на території виробничої бази геофізичної партії № 91, яка є структурним підрозділом Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», розташованої по АДРЕСА_2 , де помістили до підвального приміщення.

Наступного дня, 13.04.2022 ОСОБА_10 вивели з підвального приміщення та завели до цегляної будівлі, в середині якої для проведення допиту на нього вже очікували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Потерпілого посадили на стілець, зв`язали ноги та руки за спиною.

Під час проведення незаконної слідчої дії без складання будь-яких процесуальних документів ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_6 , діючи з умислом, направленим на жорстоке поводження з цивільним населенням, з мотивів національної нетерпимості, порушуючи норми міжнародного гуманітарного права, будучи озброєним, з метою отримання відомостей стосовно військовослужбовців ЗСУ, з якими потерпілий товаришує, а також стосовно місцевих мешканців які допомагають військовослужбовцям ЗСУ почав ставити потерпілому відповідні питання.

Отримуючи від ОСОБА_10 негативні відповіді, ОСОБА_7 мімікою надавав знак ОСОБА_6 , який на виконання невербального наказу, діючи умисно, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа, яка не виконувала будь-яких бойових задач, одягнена у цивільний одяг та на яку поширюються норми міжнародного гуманітарного права, і його дії порушують ст.ст. 27, 31, 32, 33 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, та є такими, які спрямовані на приниження честі, залякування, а також спричинення фізичних та моральних страждань, починав наносити руками та ногами хаотичні удари по тулубу та голові потерпілого.

Допит та побиття потерпілого періодично зупинялись з метою відпочинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак через деякий час знову поновлювались.

В якийсь момент проукраїнська позиція та небажання ОСОБА_10 співпрацювати з окупантами розлютила ОСОБА_7 , який, виражаючись нецензурною лайкою, пригрозив потерпілому, що зараз він все розкаже та надав сигнал ОСОБА_6 , який також перебував поруч.

Виконуючи невербальний наказ ОСОБА_7 , ОСОБА_6 дістав штик-ніж, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа, яка не виконувала будь-яких бойових задач, одягнена у цивільний одяг та на яку поширюються норми міжнародного гуманітарного права, і його дії порушують ст.ст. 27, 31, 32, 33 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, та є такими, які спрямовані на приниження честі, залякування, а також спричинення фізичних та моральних страждань, підійшов до ОСОБА_10 впритул та встромив його у передню поверхню правого стегна потерпілого, чим завдав особливі болісні відчуття та, бажаючи завдати максимальної шкоди здоров`ю своїми діями, почав провертати його у рані.

Після цього ОСОБА_6 витягнув ніж з ноги ОСОБА_10 , сховав його, взяв ніж ОСОБА_7 та зі словами, що він більш гострий, діючи умисно, повторно встромив його у ногу потерпілого чим знову завдав особливих болісних відчуттів.

Факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 підтверджено висновком судово-медичної експертизи.

15.04.2022 у денний час доби (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) на територію бази приїхали невстановлені під час досудового розслідування військовослужбовці ЗС РФ, які вивели ОСОБА_10 на вулицю та почали катувати шляхом одягнення на голову поліетиленового пакету та перекриття доступу свіжого повітря.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_10 декілька разів втрачав свідомість та його приводили до тями. На завершення своїх дій з метою здійснення значного психологічного тиску та досягнення максимального ефекту від своїх злочинних дій військовослужбовці ЗС РФ кинули потерпілого до ями та здійснили декілька пострілів з автоматичної зброї поруч з головою.

Не отримавши під час допитів та катувань необхідної інформації, військовослужбовці ЗС РФ звільнили ОСОБА_10 ввечері 15.04.2022.

Під час перебування на території бази ОСОБА_10 незаконно утримувався у приміщенні, яке в холодну пору року не опалювалося, без надання необхідної медичної допомоги, їжі, води та можливості справляти природні потреби, що спричиняло потерпілому фізичного болю та моральних страждань, при цьому піддавався катуванню, фізичному та психологічному насильству.

Дії військових РФ та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань носили для ОСОБА_10 характер травматичного стресу, руйнівна сила якого мала наслідки психічної травми середнього ступеня важкості та є причиною проявів посттравматичного стресового розладу.

Отже, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 та іншими невстановленими військовослужбовцями збройних формувань РФ вчинив жорстоке поводження з цивільною особою ОСОБА_10 , що виражалось у нелюдському поводженні (утримання у підвальному приміщенні, непристосованому до тривалого перебування осіб в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води), завданні сильних фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) та психологічних страждань, тобто у вчиненні катування останнього; а також вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, які полягали у нелегальному ув`язненні цивільної особи, яка перебуває під захистом, чим грубо порушив ст.ст. 27, 31, 32, 41-43 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу І протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року.

20.08.2024 відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, шляхом опублікування повідомлення про підозру від 20.08.2024 на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті» Урядовий кур`єр» № 168 від 20.08.2024.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Захисник в судовому засіданні при вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що СУ ГУ НП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0001017 від 02.05.2022, за підозрою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що 20.08.2024 у даному кримінальному провадженні старшим слідчим в ОВС СУ ГУ НП в Харківській області майором поліції ОСОБА_5 за погодженням з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З матеріалів клопотання вбачається, що у зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_6 нарочно повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення його місцезнаходження, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, зокрема, шляхом оголошення повного тексту на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті`Урядовий кур`єр» № 168 від 20.08.2024 (а.с. 37-41, 46-48), а також шляхом вручення захиснику ОСОБА_4 (а.с. 37-41, 43-45).

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема, дорученням оперативному підрозділу УКР на проведення слідчих (розшукових) дій від 25.08.2023; відповіддю на виконання доручення УКР; заявою про вчинення кримінального правопорушення (злочину) відносно ОСОБА_9 від 04.10.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 04.10.2023; випискою з медичної документації; висновком експерта № 09-1639/2023 від 24.01.2024 потерпілого ОСОБА_9 ; постановою про залучення спеціаліста від 23.11.2023; висновком спеціаліста психолога стану потерпілого ОСОБА_9 від 17.12.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_9 від 13.11.2023; заявою про вчинення кримінального правопорушення (злочину) ОСОБА_10 від 01.11.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 01.11.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_10 від 24.11.2023; постановою про залучення спеціалістів від 23.11.2023; висновком спеціаліста психолога стану потерпілого ОСОБА_10 від 18.12.2023; висновком експерта № 09-1640/2023 від 22.12.2023 потерпілого ОСОБА_10 .

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні сторона обвинувачення посилається на те, що наявні ризики, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, ризик переховування від органу досудового розслідування / суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та / або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує також існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так, органом досудового розслідування було складено та оприлюднено на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті» Урядовий кур`єр» № 168 від 20.08.2024 повістки про виклик ОСОБА_6 до слідчого СУ ГУ НП в Харківській області на 26.08.2024, 27.08.2024, 28.08.2024 для проведення відносно нього процесуальних та слідчих дій (а.с. 37-42). На вказані виклики до органу досудового розслідування ОСОБА_6 не з`явився та про поважні причини неявки не повідомив.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 від 29.08.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук (а.с. 59-62).

Вищевикладені обставини свідчать про існування реальної можливості переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки є розумна підозра вважати, що замовники здійснення протиправної діяльності перебувають на території РФ.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не доведено існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення, наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, перебуванням підозрюваного на території, визнаної Верховною Радою України державою агресором, оголошенням підозрюваного у міжнародний розшук, слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 200, 206, 211, 372, 376, 395, 579, 580 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001017 від 02.05.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зобов`язати старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1