В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1337/24

04 грудня 2024 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 21.06.2024р., за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації в АДРЕСА_1 , місце проживання в АДРЕСА_2 , має вищу освіту, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, депутатом не обирався, перебуває на обліку військовозобов`язаних в першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

20.06.2024, близько 17 год., водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Opel Vektra», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині ділянки авто дороги «Богородчани-Гута» в селищі Солотвин по вул. Шашкевича у напрямку селища Богородчани, де наблизився до нерегульованого перехрестя із другорядною дорогою ліворуч, через яку здійснюється заїзд до Солотвинського селищного кладовища.

В цей час, по зазначеній ділянці автодороги, у зустрічному для ОСОБА_4 напрямку, по правій смузі руху мопедом марки «Yamaha Jog», номер рами НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_5 .

Під час того, коли водій ОСОБА_5 наблизився до вказаного перехрестя, водій автомобіля марки «Opel Vektra» ОСОБА_4 , не зупиняючи свого транспортного засобу, не надавши перевагу в русі мопеду марки «Yamaha Jog», який рухався по головній дорозі, почав здійснювати з`їзд із головної дороги ліворуч, виїхавши на смугу руху для зустрічних транспортних засобів, де допустив зіткнення із мопедом марки «Yamaha Jog».

При цьому, ОСОБА_4 порушив наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху України:

Пункт 1.10. ПДР, відповідно до якого, "небезпека для руху" - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися;

Пунктом 2.3. ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

Пункт 10.1. ПДР зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

Згідно п. 12.1. ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

Пункт 12.3. ПДР зобов`язує водія в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, водій мопеда марки «Yamaha Jog» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозково-лицевої травми із забоєм головного мозку, переломами лобної кістки зліва з поширенням на орбіту, медіальної та латеральної стінок лівої орбіти, передньої та задньо-латеральної стінок лівого верхньо-щелепного синуса, гематомою лобної ділянки зліва, синцем в ділянці верхньої повіки лівого ока та саднами в ділянках голови; тупої травми нижньої лівої кінцівки із відкритим переломом в середній третині лівої малогомілкової кістки, закритими переломами у верхній та нижній третинах лівої малогомілкової кістки та забійною раною у середній третині лівої гомілки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та пояснив, що 20.06.2024р. біля 17-00 год. він їхав на власному автомобілі марки «Opel Vektra», з кладовища (річниця смерті матері), де вони проводили прибирання. Біля кладовища було багато машин та людей. Він був зосереджений, щоб нікого не зачепити під час руху авто, та їхав по головній дорозі зі швидкістю 20 км./год.. Після почав перестроювався на другорядну дорогу, включив лівий показчик повороту, пропустив зустрічний автомобіль та повертаючи ліворуч, не помітив мопед, під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , який врізався у водійську ліву передню сторону його автомобіля марки «Opel Vektra». Внаслідок ДТП, шолом та потерпілий ОСОБА_5 перелетіли через капот автомоблія марки «Opel Vektra» та опинилися на проїжджій частині дороги біля узбіччя, а мопед потерпілого лежав перед капотом. Вважає, що ДТП сталося через його неуважність, в результаті якої він не помітив потерпілого, щиро розкаюється, з потерпілим примирився та шкоду відшкодував. Просив суворо не карати. Крім того, просив при призначені йому покарання не застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки авто йому потрібне для забезпечення потреб сім`ї. Йому важко пересуватись, після отриманої важкої травми ніг, яку спричинено йому від наїзду на нього автомобіля близько десяти років тому. Має здійснювати допомогу та догляд за своїм хворим батьком та батьками дружини, які проживають у різних населених пунктах, допомагати по господарству. Вимушений часто звертатись до лікарні в зв`язку з отриманими ним раніше травмами та відвозити сина в дитячий садочок у іншу територіальну громаду. Пояснив, що з часу виникнення у нього права керування транспортним засобом, жодного разу до адміністративної відповідальності не притягувався.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він був впевнений, що обвинувачений його бачив, тому коли їхав на власному мопеді то не думав, що станеться ДТП.

Просив обвинуваченого не карти, оскільки вони примирилися, майнова та моральна шкода йому відшкодована повністю, претензій він не має. Також просив не позбавляти обвинуваченого права керування, так як автомобіль йому потрібний для забезпечення роботи по господарству та догляду за хворим батьком та за батьками дружини, які проживають у АДРЕСА_2 відповідно.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений та прокурор не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, проти чого не заперечували учасники судового провадження.

Таким чином суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує, що, згідно з ч. 2 ст. 12 КК України, скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Питання про призначення покарання при постановленні вироку суд вирішує в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, і саме такий вид основного покарання судом і застосовується.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, яке визначено законодавством як тяжкий та неумисний злочин, особу обвинуваченого, який вину визнав, є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначає, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Враховуючи наведене, позицію сторони державного обвинувачення, повне відшкодування шкоди, позицію потерпілого, який просив не позбавляти права керування обвинуваченого, принцип індивідуалізації покарання, суд вважає, що адекватним покаранням ОСОБА_4 , яке б не становило диспропорції між встановленими обставинами справи та його видом і розміром, буде призначення покарання у виді позбавлення волі, з встановленням строку випробування.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Розглядаючи питання призначення факультативного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на застосуванні якого державне обвинувачення не наполягає, суд по перше зазначає про його альтернативність, і що доцільність його застосування вирішується у кожному конкретному випадку.

Обвинувачений зазначає, що йому важко пересуватись, після отриманої важкої травми обох ніг, здійснює допомогу та догляд за своїм хворим батьком та батьками дружини, які проживають у різних населених пунктах, допомагає по господарству, часто звертається до лікарів в зв`язку з отриманими ним раніше травмами та відвозить сина в дитячий садочок у іншу територіальну громаду. Вказані обставини знайшли підтвердження у поясненнях потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Позбавлення права керувати транспортними засобами є різновидом позбавлення права займатися певною діяльністю, і як будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально каране діяння.

Таким чином, позбавлення права керувати транспортними засобами особам, для яких повсякденна потреба пов`язана з користуванням таким правом, само по собі не є достатньою правовою підставою для не призначення такого виду покарання, але існування відповідних обставин потребує більш виваженого підходу під час обрання заходу цього примусу.

У ст. 29 Загальної декларації прав людини проголошується: «При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві».

Враховуючи обставини справи, наведені стороною обвинувачення та захисту доводи, позицію сторони обвинувачення та потерпілого, без призначення додаткового покарання, та з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації покарання, суд вважає, що призначення ОСОБА_4 альтернативного додаткового покарання не є необхідним, суттєво утруднить обвинуваченому здійснення його конституційних прав, непропорційно обмежить права і свободи обвинуваченого та не буде відповідати загальним цілям щодо захисту суспільства, громадського порядку, прав і свобод інших людей.

Суд вважає, що покарання у виді позбавлення ОСОБА_4 волі з встановленням строку випробування, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене законом, ухвалюється з дотриманням основного змісту прав та свобод людини, є справедливим за принципом пропорційності, цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Витрати на проведення судових експертиз, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 375, 376 КПК України суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання якщо він протягом одного року і шести місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз №СЕ-19/109-24/9595-ІТ від 24.07.2024р. в сумі 3029 гривень 12 коп., №СЕ-19/109-24/9591-ІТ від 23.07.2024р. в сумі 3029 гривень 12 коп., №СЕ-19/109-24/9592-ІТ від 22.07.2024р. в сумі 3029 гривень 12 коп., загальна сума 9087,36 гривень (дев`ять тисяч вісімдесят сім гривень 36 копійок).

Речовий доказ, автомобіль марки «Opel Vektra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на території відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області, - повернути власнику ОСОБА_4 .

Речовий доказ мопед марки «Ямаха ДЖОК» номер рами НОМЕР_2 , вважати повернутим власнику ОСОБА_5 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24.06.2024р., скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1