КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 11-кп/824/3978/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001648 від 28.04.2023,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Хмельницький, громадянки України, з середньою освітою, незаміжню, не працюючу, маючу на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді двохсот годин громадських робіт, 25.10.2023 знятої з обліку Бучанського РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, у зв`язку із відбуттям призначеного покарання,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 79 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного судом покарання з випробовуванням, якщо вона протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Ухвалою заставу в розмірі 53 680, 00 грн., внесену ОСОБА_9 у відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.04.2023 у справі 761/14670/23 за ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили, повернути заставодавцю - ОСОБА_9 .

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_10 28.04.2023 близько 11 год. 15 хв., в період дії воєнного стану, за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 1 , жебракувала. До ОСОБА_8 підійшла ОСОБА_11 , яка виявила намір в надати ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 20 грн. В цей час ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, всупереч волі ОСОБА_11 , вихопила з гаманця ОСОБА_11 дві купюри номіналом 500 грн. після чого місце вчинення кримінального правопорушення залишила та викраденим розпорядилася на власний розсуд.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без зміни.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченої на підставі ст. 79 КК України від відбування покарання з іспитовим строком, безпідставно не врахував те, що обвинувачена суспільно-корисною працею не займається, не працевлаштована, раніше притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Потерпіла ОСОБА_11 , повідомлена належним чином про дату та час судового засідання, не з`явилась, заяв та клопопотань не подавала, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченої та її захисника, які заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється.

З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з приницпів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання у повній мірі дотримався положень ст. 65 КК України: врахував ступнь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; визнав обставинами, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочина, добровільне відшкодування завданого збитку, та, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що наведені пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи винної, яка на обліку у лікарів, психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання; самостійно має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, з яких одна дитина не досягла семирічного віку; є особою, яка постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, - дають підстави для призначення їй покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання з огляду на особу винної, ставлення її до вчиненого, осуд своїх дій, їх критична оцінка, щире каяття, відшкодування потерпілій збитків, відсутність у потерпілої моральних та матеріальних претензій, а відтак уважає доводи прокурора про необґрунтоване застосування ст. 79 КК України безпідставними.

Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Також колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Колегією суддів враховано і практику рішень Європейського суду з прав людини, зокрема справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Отже, на переконання колегії суддів, у даному випадку призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням обґрунтованим, і в апеляційній скарзі прокурора беззаперечних доводів на спростування висновків суду першої інстанції не наведено матеріалами кримінального провадження не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - без зміни.

УхвалаКиївського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ______________ ___________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4