ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/999/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2112/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого, належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 07 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, непрацюючого, з неповною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 06 2024 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч.ч 1 ст. 70 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, з призначенням йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_7 за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 06 2024 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

У строк відбування покарання за цим вироком повністю зараховано частково відбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 червня 2024 року, а саме з 16 лютого 2024 року по 29 липня 2024 року включно.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Судом встановлено, що 07 грудня 2023 року близько 16-00 години у ОСОБА_7 , який перебував біля супермаркету АТБ Маркет за адресою: АДРЕСА_2 , виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Так ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, зловживання довірою, з корисливих мотивів, під час спілкування з раніше йому знайомим ОСОБА_8 попросив у нього мобільний телефон «Samsung Galaxy J7 2016», вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 476 від 22 січня 2024 року становить 1300 грн, для того щоб зробити дзвінок. ОСОБА_8 надав ОСОБА_7 свій мобільний телефон для того, щоб останній здійснив дзвінок, після чого ОСОБА_7 разом з вказаним мобільним телефоном почав відходити від потерпілого, імітуючи телефонний дзвінок, та у подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції кваліфікував за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок відносно ОСОБА_7 та на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні та просив про їх задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З оскаржуваного вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 190 КК України ОСОБА_7 вчинив 07 грудня 2023 року. Діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 1300 грн.

Так, станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 грн, тобто на момент вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 190 КК України, становив 2 684 грн.

Як регламентовано частиною 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 обманним шляхом у ОСОБА_8 становила 1300 гривень, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2 684 грн, колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, про скасування вироку Київського районного суду м. Харкова від 30 07 2024 року та про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України - на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Питання щодо виконання вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 06 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, підлягає вирішенню в порядку статті 537 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 07 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України, - скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України закрити у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, тобто на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 06 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4