Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2024 року м. Рівне

Справа № 570/675/23

Провадження № 11-кп/4815/521/24

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000546 від 17.10.2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродж., реєстр. та прож. АДРЕСА_1 ), із професійно-технічною освітою, працював охоронником на КЕВ м. Рівне, не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня його затримання - 17 жовтня 2022 року, зарахувавши у строк покарання попереднє ув`язнення з розрахунку день за день.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів (до 29 серпня 2024 року включно, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 24 жовтня 2024 року включно).

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2019 р. у даному кримінальному провадженні.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком суду 17 жовтня 2022 року, приблизно о 09 год. 16 хв., ОСОБА_6 за місцем проживання в будинку на АДРЕСА_1 , у ванній кімнаті на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 (його колишня дружина), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, діючи з особливою жорстокістю, умисно наніс не менше 16 ударів молотком по голові ОСОБА_10 , наносячи їх доки остання не припинила подавати ознаки життя, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, як перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_10 .

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_6 та юридичної кваліфікації його дій за п.4 ч.2 ст. 115 КК України, покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що суд не застосував норми ст. 67 КК України, які підлягали застосуванню.

Зазначає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема, наявні у справі матеріали про перебування обвинуваченого і потерпілої у шлюбі до 2022 року.

Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 01.07.2024 року відносно ОСОБА_6 за п.4 ч.2 ст.115 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Врахувати наявність обставин, які обтяжують покарання, передбачених п.п.6-1, 11 ст.67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій. В решті вирок суду залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого покликається на незаконність вироку суду першої інстанції. Вважає вирок таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не встановлено та не викладено у вироку доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 , завдаючи удари у життєво важливий орган - голову, з метою позбавити її життя, свідомо бажав не лише вбити потерпілу, а й того, щоб вона відчувала додаткові страждання, які не були б необхідними для настання її смерті. Не доведено, що потерпіла була при свідомості навіть після першої травмуючої дії і могла відчувати додаткові страждання. Тому, на переконання захисника, дії обвинуваченого підлягають перекваліфікації на ч.1 ст. 115 КК України.

На думку захисника, суд безпідставно та без будь-якої аргументації не визнав обставини, яка пом`якшує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані обмеженої осудності, покликаючись на висновок комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_6 від 22.11.2022 року № 73/22. Звертає увагу на наявність, на його думку, обставин, які пом`якшують покарання - з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року відносно ОСОБА_6 змінити. Перекваліфікувати його дії з п.4 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 115 КК України, призначивши покарання нижче нижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі обинувачений ОСОБА_6 покликається на незаконність вироку суду першої інстанції.

Вказує на упередженість суду при розгляді кримінального провадження та обвинувальний ухил висновків, звертаючи увагу лише на обтяжуючі, на думку суду, обставини, не враховуючи деталі, які б могли змінити певні висновки, про які повідомить при апеляційному розгляді.

Вважає безпідставним висновок суду про його не розкаяння у вчиненому.

Зазначає, що не надано судом оцінки висновку психолого-психіатричної експертизи, провокуючій поведінці потерпілої.

Вказує на розбіжності між показаннями ОСОБА_11 і записом про це у вироку.

Звертає увагу, що не допитано свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які б могли надати важливі свідчення щодо особи потерпілої.

Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року змінити. Перекваліфікувати його дії з п.4 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 115 КК України, призначивши покарання нижче нижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 115 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілого, який погодився з позицією прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника в інтересах обвинуваченого та обвинуваченого не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор, в судовому засіданні апеляційної інстанції, не дивлячись на підтримання апеляційної скарги сторони обвинувачення, зазначила про безпідставність вимог апеляційної скарги щодо наявності обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій, відповідно, колегія суддів не надає оцінки вироку суду в цій частині.

В судовому засіданні сторона захисту наголосила, що вирок суду в частині фактичних обставин кримінального провадження не оскаржують, відтак, колегією суддів в цій частині вирок суду і не перевіряється, а лише в частині неправильної, на їх думку, кваліфікації дій обвинуваченого та суворості призначеного покарання за наявності, знову ж таки, на їх думку, обставин, які пом`якшують покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Даних вимог суд першої інстанції дотримався.

Під час перегляду оскаржуваного вироку в межах доводів апеляційних скарг колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновку суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті (вбивства) ОСОБА_10 , вчиненого з особливою жорстокістю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме п. 4 ч. 2 ст.115 КК України.

Як вбачається з вироку суду, суд свій висновок щодо кваліфікації умисного вбивства за ознакою вчинення його з особливою жорстокістю обґрунтував врахуванням способу позбавлення людини життя, тривалістю, інтенсивністю та повторюваністю встановлених дій ОСОБА_6 , спрямованих на заподіяння смерті потерпілій, поведінки обвинуваченого під час вчинення цього злочину та його ставлення до вчинюваного ним, а також поведінки після вчинення злочину. Суд прийшов до переконливого висноку щодо наміру та прямого умислу ОСОБА_6 на позбавлення ОСОБА_10 життя та виявлення винним при встановлених обставинах особливої жорстокості і усвідомлення завдання потерпілій особливих фізичних страждань і нестерпного болю, позбавляючи життя останню, наносячи не менше 16 ударів молотком в голову, проломавши та розтрощивши їй череп. При цьому судом звернуто увагу, що обвинувачений мав можливість припинити конфлікт та уникнути його, натомість наніс ОСОБА_10 численні удари тяжким та значного розміру металевим предметом (молотком) по голові, які виявились смертельними.

Покликання сторони захисту щодо обмеженої осудності обвинуваченого були предметом оцінки суду першої інстанції, які розцінені як помилкові та непереконливі, з чим погоджується і колегія суддів. Так, суд перешої інстанції врахував, що в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на поведінку обвинуваченого під час події, яка мала місце 17 жовтня 2022 року, не перебував.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів виходить з усталеної судової практики, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з вироку, судом першої інстанції дослідженням письмових доказів, зокрема, висновків медико-криміналістичної експертизи від 17.11.2022 року № 194-мк, від 17.11.2022 року № 201-мк, висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 555 від 21.11.2022 року, висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 35/555 від 27.01.2022 року встановлено, що всі ушкодження ОСОБА_10 спричинені прижиттєво, травма голови потерпілої виникла внаслідок багаторазових (не менше 16) травматичних ударів предметом - ймовірно будівельним молотком, розташування ушкоджень свідчать, що потерпіла в один із моментів була повернута до напрямку дії травмуючого предмета (молотка) лівою половиною голови, а в інший - задньою поверхнею голови, між отриманою ОСОБА_10 черепно-мозковою травмою та настанням її смерті, яка настала в короткий проміжок часу, але який може вимірюватися одиницями-десятками хвилин, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Крім того, як наголошує прокурор в судовому засіданні, доказом вчинення ОСОБА_6 вбивства з особливою жорстокістю є досліджені судом першої інстанції дані протоколу огляду предметів та відео-файлів (тривалість яких загалом триває з 09:16:04 до 09:34:02) від 24.10.2022 року, з яких вбачається, що обвинувачений при встановлених судом обставинах неодноразово заходив у ванну кімнату і виходив, при цьому було чути удари, нерозбірливі слова обвинуваченого та нецензурну лексику, в тому числі: «коли ти кончишся», жіночий стогін, згодом хриплі вдихи та видихи, що свідчить про усвідомлення обвинуваченим того, що потерпіла жива, що завдає їй особливих фізичних страждань шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, як встановлено, продовжуючи наносити численні удвари у життєво-важливий орган - голову будівельним молотком з відповідними конструктивними особливостями. Така кількість тілесних ушкоджень спричинила потерпілій додаткові фізичні страждання, які були надмірними (зайвими) для досягнення злочинного наслідку у виді позбавлення її життя.

Колегія суддів вважає умотивованим та правильним наведений висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки умисного вбивства - вчиненого з особливою жорстокістю. Адже при кваліфікації умисного вбивства за ознакою вчинення його з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК) слід мати на увазі, що законом особлива жорстокість пов`язується зі способом позбавлення людини життя та іншими обставинами, які свідчать про проявлення винним особливої жорстокості.

Викладене, беручи до уваги кількість, характер і локалізацію заподіяних ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, знаряддя вчинення злочину, переконливо свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_6 саме на заподіяння потерпілій смерті з особливою жорстокістю, а відтак дії ОСОБА_6 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно, і підстав для перекваліфікації на ч.1 ст. 115 КК України колегія суддів не вбачає.

Що стосується виду та міри призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Вiдповiдно до ст.ст. 3, 27 Конституцiї України людина, її життя i здоров`я, честь i гiднiсть, недоторканнiсть i безпека визнаються в Українi найвищою соцiальною цiннiстю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи визнаються одними з найнебезпечніших. Це суспільно небезпечні та протиправні діяння, що посягають на життя й здоров`я особи, руйнують і спотворюють ці найцінніші блага, а також наражають на небезпеку заподіяння їм шкоди.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст.50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Колегія суддів бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

З огляду на наведене, щодо правильності призначеного покарання, то, як вбачається з вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав частково, раніше не судимий, за місцем проживання та перебування в слідчому ізоляторі характеризується посередньо, стан здоров`я, те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, сімейний стан, непоправні наслідки, що настали ?смерть особи, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, вибачення перед потерпілими, позиції потерпілих. З врахуванням наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши покарання в межах санкції частини статті Особливої частини КК України за інкримінований злочин у виді позбавлення волі на максимальний строк, з чим погоджуєтьсяі колегія суддів.

На думку колегії суддів доводи прокурора щодо врахування наявності обставини, передбаченої п.6-1 ст. 67 КК України - вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя не заслуговують на увагу силу їх відсутності, з врахуванням позиції прокурора у судових дебатах при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції про відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, що жодним чином не спростовано прокурором при апеляційному розгляді, а відтак вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення є безпідставними.

Доводи сторони захисту щодо наявності щирого каяття у обвинуваченого були предметом оцінки судом першої інстанції, який з наведенням відповідного мотивування прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність даних, які б свідчили про щире каяття обвинуваченого.

Не наведено переконливих доводів щодо наявності зазначених в апеляційній скарзі захисника обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, зважаючи на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження та в силу самого змісту передбачених п.1 ч.1 ст. 67 КК України обставин, які пом`якшують покарання, вимог ст. 67 КК України щодо визнання обставин, які пом`якшують покарання, а також усталеної судової практики їх визнання.

Відповідно підстав для застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України також не встановлено.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого. Будь-яких підстав для призначення обвинуваченому менш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни чи скасування з наведених у апеляційних скаргах мотивів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за п.4 ч.2 ст.115 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2