Справа №359/3061/24
Провадження №1-кп/359/435/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000582, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2024 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого за ч.1 ст.152 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ст. 126-1 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_8 , з якою він проживає в одному будинку, що негативно впливає на її психологічне здоров`я та призводить до проблематизації її життя і наповнило його стресогенними факторами у життєво-значущих сферах життєдіяльності та душевними переживаннями у вигляді тривоги, страхів, емоційного напруження.

Так, 14.07.2023 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного та фізичного страждання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно своєї матері насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру та фізичного характеру, що виразились у висловлюванні на її адресу образ та нанесенні удару ногою під коліно ОСОБА_8 .

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Крім того, 20.11.2023 року приблизно о 08 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, повторно вчинив відносно своєї матері ОСОБА_8 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що виразились у висловлюванні образ та погроз в бік ОСОБА_8 .

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Також, 03.01.2024 року приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, повторно вчинив відносно своєї матері ОСОБА_8 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що виразились у висловлюванні в її бік словесних образ та погроз.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Однак, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та продовжив систематично вчиняти домашнє насильство відносно ОСОБА_8 . Так, 25.02.2024 року приблизно о 05 год. ОСОБА_7 перебував за місцем проживання спільного проживання його та матері ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей час ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного та фізичного страждання ОСОБА_8 , на ґрунті постійної неприязні, вчинив сварку з ОСОБА_8 , висловлювався в її бік нецензурною лайкою та наніс ОСОБА_8 1 удар ногою по сідницям, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю останньої, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя.

В результаті вчинення систематичного домашнього насильства з боку ОСОБА_7 відносно матері ОСОБА_8 , погіршено якість її життя, також їй заподіяно моральні та фізичні страждання, що призвело до виражених ознак затяжної особистісної фрустрації та сформованої життєвої кризи, які пов`язані з перманентним відчуттям зневіри у власній силі, зневірі у майбутньому, безпорадності, що є наслідком тривалого переживання подій. Даний стан є стабільним, реактивним та кризовим, який пов`язаний з переживаннями вказаної ситуації.

Такими своїми злочинним діями, які виразилися у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачене ст. 126-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав. При цьому, факт конфліктів з потерпілою ОСОБА_8 не заперечував.

Вподальшому, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав та відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_7 є її рідним сином, з яким вона проживає разом. У вказані в обвинувальному акті дні її син ОСОБА_7 вчиняв відносно неї домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, економічного та психологічного насильства від якого вона також отримувала тілесні ушкодження у 2023 році. З висновком експерта вона згодна, бо дії її сина призвели до погіршення її життя. Вона вичерпала будь-які домовленості словесно. Всі ці конфлікти виникали у зв`язку з побутовими питаннями та вживання сином алкогольних напоїв, який ніде не працює. Син влаштовував сварки, в ході яких обзивав її нецензурною лайкою та принижував, що викликало в неї емоційну напругу. Також, він побив вікна в будинку, які станом на момент надання нею показів не полагодив.

В судовому засіданні 04.11.2024 року був допитаний свідок ОСОБА_9 , яка показала, що вона знає давно обвинуваченого та потерпілу. Вони разом проживають в будинку, який має два різних входи. Сварки між ними відбуваються постійно. Їй невідомо хто ініціатор сварок, оскільки через стіну будинку вона лише чує сварки, але особисто події, які зазначені в обвинувальному акті вона не бачила. Протягом останніх двох років поліція в будинку обвинуваченого та потерпілої буває часто, яку викликає ОСОБА_16 із-за ОСОБА_10 . Одного разу вона чула як ОСОБА_16 просила ОСОБА_10 віддати картку, яку він забрав, що стало причиною сварки.

Зазначені покази свідка та потерпілої судом оцінені у відповідності до вимог КПК України щодо їх очевидності, допустимості та достатності, з урахуванням інших досліджених судом доказів сторони обвинувачення.

Вказаними показаннями свідка, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Крім показань потерпілого та свідка, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується також наступними доказами:

- витягом з кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000582 від 06.03.2024 року, з якого вбачається, що розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України (а.с.100);

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення) від 05.03.2024 року, відповідно до якого інспектор СПДН Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 прийняв усну заяву ОСОБА_8 про вчинення злочину. Обставини події: прошу притягнути до кримінальної відповідальності мого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення домашнього насильства систематичного характеру щодо мене. Відносно мого сина було складено декілька протоколів за ст.173-2 КУпАП, але його поведінка змінилася не сильно. Також, 25.02.2024 мій син ображав мене нецензурною лайкою та вдарив мене ногою по сідницях (а.с.107);

-листом начальника СПДН ВП Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_12 №6550/109/1200/04 від 12.03.2024 року (а.с.110-111);

-завіреною копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії НОМЕР_2 від 25.02.2024 року (а.с.118);

-завіреною копією протоколу про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_3 від 03.01.2024 року (а.с.119);

-завіреною копією протоколу про адміністративне правопорушення №509654 від 14.07.2023 року (а.с.120);

-завіреною копією протоколу про адміністративне правопорушення №937669 від 20.11.2023 року (а.с.121);

-завіреною копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 25.02.2024 року (а.с.122);

-завіреною копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 03.01.2024 року (а.с.123-124);

-завіреною копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 20.11.2023 року (а.с.125-127);

-завіреною копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 14.07.2023 року (а.с.128-130);

-листом начальника Бориспільського відділу ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ОСОБА_13 №636/30.08-32а від 17.03.2024 року, з якого вбачається, що актовий запис про народження №18 від 22.08.1997 року складений виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району у Київській області, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.132);

-висновком судово-психіатричного експерта №173 від 13.03.2024 року, з якого вбачається, що за результатами психологічного обстеження особистості підекспертного за методикою дослідження реакції фрустрації у підекспертної виявлені виражені ознаки затяжної особистісної фрустації та сформованої життєвої кризи, які пов`язані з перманентним відчуттям зневіри у власні сили, зневірі у майбутньому, безпорадності, що є наслідком тривалого переживання подій, які досліджуються в кримінальному провадженні. Ситуація, яка досліджується в кримінальному провадженні, є для ОСОБА_8 психотравмувальною та такою, що призвела до певної проблематизації її життя, а саме, наповнила її життя стресогенними факторами у життєво значущих сферах життєдіяльності та душевними переживаннями у вигляді тривоги, страхів, емоційної напруги. Нестабільний емоційний стан ОСОБА_8 перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим до неї насильством збоку її сина, ОСОБА_7 , а тому підекспертній завдані психологічні (моральна) страждання. Нормалізація негативного емоційного стану ОСОБА_8 можлива при припиненні домашнього насильства відносно неї збоку її сина ОСОБА_7 (а.с.136-137);

-постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2023 року, якою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень. Стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. (а.с.139-140);

-постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2023 року, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. (а.с.141-142);

-постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2024 року, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. (а.с.143-144), тощо.

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого.

Обвинувачений не оспорював належність та допустимість досліджених у судовому засіданні доказів.

Суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а також на інших матеріалах кримінального провадження, які були надані прокурором на підтвердження висунутого обвинувачення.

Крім того, стороною обвинувачення у даному кримінальному проваджені заявлялося клопотання про допит ОСОБА_15 . однак надалі прокурор, у судовому засіданні 04.11.2024 року, відмовився від клопотання щодо допиту вказаного свідка.

Відмова сторони обвинувачення від допиту свідка не потягла за собою погіршення становища обвинуваченого, так як відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви у доведенні винуватості особи мають тлумачитись на користь обвинуваченого, а лише призвела до зміни обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні, що передбачено ч.2 ст. 349 КПК України.

Крім того, відповідно до усталеної судової практики, суд не може вживати активних дій для забезпечення явки свідків обвинувачення, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеної, зокрема, у ч. 6 ст. 22 КПК України (постанова ВС від 29.07.2020 № 740/526/19).

Суд також враховує те, що показання потерпілої у відповідності до положень Глави 4 КПК України є самостійним джерелом доказів і потребують оцінці в цій частині у сукупності з іншими.

Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_8 як в цілому, так і в окремих деталях узгоджуються з іншими доказами у справі, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та обвинуваченим надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідка запропонованого стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, висновок експертизи, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані

-за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Відповідно до диспозиції статті 126-1 КК України домашнім насильством є систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного домашнього насильства. Таким чином, обов`язковою ознакою цього складу злочину є систематичність вчинення насильства, тобто повторюваність його епізодів протягом певного часу, з огляду на що будь-які попередні епізоди домашнього насильства входять до предмета доказування обвинувачення за ст.126-1 КК України. Якщо діяння є тотожними та були об`єднані єдиним умислом, не становлять двох складів злочину, передбаченого ст.126-1 КК, а є епізодами одного триваючого кримінального правопорушення, нові епізоди такого насильства під час розслідування цього злочину не обов`язково вимагають внесення нового запису до ЄРДР.

Систематичність як ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК може бути підтверджена попереднім притягненням особи до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП. Попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності протиправних дій щодо певної особи чи осіб і настання конкретних наслідків, визначених законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в КУпАП, не свідчить про подвійне притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за те саме правопорушення.

За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК, на чому також раніше наголошував Верховний Суд (справа № 583/3295/19, провадження № 51-6189 км 20).

Так, усвідомлене вчинення ОСОБА_7 цілеспрямованих, із певною періодичністю протягом 2023 року, протиправних активних дій у виді образ, погроз та висловлень нецензурної лайки відносно своєї матері - потерпілої ОСОБА_8 , призводило до нервових переживань, обмежень у побуті та повсякденному житті потерпілої.

Отже, систематичність застосованого до потерпілої психологічного насильства викликало у неї психічні страждання та погіршення якості її життя.

Подія кримінального правопорушення та всі елементи об`єктивної сторони складу вищевказаного нетяжкого злочину, включаючи час, місце, спосіб й активні дії (діяння) обвинуваченого по систематичному завданню психологічного насильства по відношенню до своєї матері за обставин, відображених у змісті обвинувального акту об`єкти кримінального правопорушення (здоров`я потерпілої та її психічна недоторканність).

З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_7 повинен бути засуджений:

-за ст. 126-1 КК України, за домашнє насильство, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ст. 126-1 КК України.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_7 вчинив умисний нетяжкий злочин.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених, у відповідності до ст. 66 КК України, не встановлено.

Суд не бере до уваги пом`якшуючу обставину - щире каяття, оскільки така на думку суду, носить виключно формальний характер. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Тому, суд бере до уваги, поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду, який тривалий час не визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на щире каяття під час надання показів та визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття. Окрім того, в матеріалах справи відсутні, будь-які докази того, що ОСОБА_7 намагалася або виявляв будь-які спроби відшкодувати завдану потерпілій шкоду або відремонтувати пошкоджене майно. Відтак, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не визнає щире каяття, як обставину, що пом`якшує його покарання.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого є рецидив злочину, оскільки злочин вчинено ОСОБА_7 в період, коли останній мав судимість за інший умисний злочин.

Обвинувачений раніше судимий, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризується виключно негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді мінімального строку обмеження волі, визначеного санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Крім того, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2022 року затверджено угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим. ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 152 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання - позбавлення волі з випробуванням, встановлено ОСОБА_7 3 роки іспитового строку. Вирок набрав законної сили 18.07.2022 року.

Отже, ОСОБА_7 вчинив новий злочин протягом визначеного вироком суду іспитового строку.

Частиною 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 із відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За вказаних обставин остаточне покарання відносно ОСОБА_7 слід визначити з застосуванням положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Тому, на підставі ч.1 ст. 71 КК України слід частково приєднати невідбуту ОСОБА_7 частину покарання за попереднім вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2022 року та визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Також, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання терміном на два місяці із визначенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, строк дії якого закінчився. Суд вважає за необхідне до набрання вироком суду законної сили обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання у певний період часу.

Процесуальних витрат не встановлено. Речові докази прокурором не заявлялись.

На підставі викладеного та керуючись ст. 318, 322, 342-353, 358, 363-368 КПК України, ст. 50, 65-67, 71, 72, 78, ст. 126-1 КК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2022 року за ч.1 ст.152 КК України, та остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання даного вироку суду.

До набрання вироком суду законної сили застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) з визначенням таких обов`язків: не залишати місця проживання в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня; не залишати регіон проживання (Київська область) без відповідного дозволу Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області; повідомляти Бориспільський РУП ГУ НП в Київській області та Бориспільський міськрайонний суд Київської області про зміни свого місця проживання.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги, в порядку, визначеному КПК України.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1