ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2616/24 Справа № 204/6283/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , подану на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 16 липня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_8 строком до 14 серпня 2024 року включно, без визначення застави, -

встановила:

В провадженні Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000188 від 18 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.263 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 у період з 26 березня 2019 року по 23 квітня 2019 року встановив контакт з діючим співробітником 9 управління департаменту оперативної інформації 5 служби ФСБ РФ ОСОБА_9 .. В подальшому, 28 січня 2022 року ОСОБА_8 о 13 годині 14 хвилин з власного мобільного телефону, з використанням месенджеру «Viber» відправив на номер співробітника ФСБ РФ файл, змістом якого була актуальна особиста інформація співробітників поліції Дніпропетровської області, а саме їх контактні номери телефонів, адреси проживання тощо.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст. 111 КК України за ознаками державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Крім того, ОСОБА_8 у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу до 27 лютого 2022 року та за невстановлених в ході досудового розслідування обставин придбав без передбаченого законом дозволу бойові припаси, а саме: корпус ручної гранати «Ф-1» з маркуванням «386/76-80/т» та запал до вказаної гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням 60-83. В подальшому, ОСОБА_8 переніс придбані боєприпаси до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став їх зберігати без передбаченого законом дозволу.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України за ознаками носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Під час судового засідання ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 16 липня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строком до 14 серпня 2024 року включно, без визначення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Також визнано таким, що продовжує існувати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений протягом тривалого часу підтримував зв`язок з здійснював спілкування з представником іноземної держави та передавав йому відповідну інформацію.

Також суд з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 16 липня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Захисник першочергово звертає увагу на строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. Так, останній знаходиться під вартою майже 2 роки та 5 місяці. Зазначає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інтонації досліджено всі докази у справі та єдиною перешкодою для завершення судового розгляду є виконання ухвали суду про надання стороні захисту тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають в штаб-квартирі компанії Viber. Звертає увагу, що строки виконання зазначеного рішення невідомі та ймовірно будуть тривалими, а тримання протягом даного часу ОСОБА_8 під вартою не відповідатиме публічному інтересу та інтересам судового провадження.

Також захисник зауважує на порушенні порядку збирання доказів та вважає обвинувачення таким, що ґрунтується виключно на припущеннях. На переконання захисту, докази, на які у клопотанні посилається прокурор, не є вагомими в розумінні вимог ст. 178 КПК України та не дають підстав вважати обґрунтованою підозру останнього, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Крім того, зазначає, що клопотання сторони обвинувачення не містить належних обґрунтувань необхідності продовження застосування до обвинуваченого виключного запобіжного заходу, а також посилань на докази, якими підтверджуються зазначені у ньому обставини.

Встановлені судом першої інстанції ризики сторона захисту вважає недоведеними, з огляду на те, що обвинувачений є особою призовного віку, має міцні соціальні зв`язки, зокрема двох неповнолітніх дітей та хвору дружину, є пенсіонером поліції, приймав участь у АТО.

Також, захисник вважає необґрунтованими й висновки суду про відсутність підстав для визначення застави та наголошує на можливості застосування застави щодо його підзахисного, як альтернативного запобіжного заходу, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде помірною для обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду справи:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду та можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої), ч.1 ст.263 КК України (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років), а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, останній може переховуватися від суду.

Апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням іншого більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні також доведено продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченим вчинити нове кримінальне правопорушення, або продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній не має постійного джерела доходу та у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.

Доводи захисника в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , які відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких кримінальних правопорушень, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого доводить факт продовження існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинуваченого за ч.1 ст.111, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_8 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також особу останнього та стадію судового розгляду справи. Також враховано доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 16 липня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 16 липня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_8 строком до 14 серпня 2024 року включно, без визначення застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4