ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/5186/24

Провадження № 1-кс/210/1345/24

12 вересня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

заявника, - адвоката: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, скаргу адвоката ОСОБА_3 , котрий діє в інтересах ОСОБА_4 про звільнення незаконно утримуваної особи, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2024 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою в інтересах ОСОБА_4 про звільнення незаконного утримуваної особи та просив суд зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на території ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги адвокат зазначив, що ОСОБА_4 є працівником ТОВ «Виробнича компанія «Золотий дракон», вказане підприємство здійснює бронювання своїх працівників у відповідності до чинного законодавства та до списку заброньованих осіб включений ОСОБА_4 . Відповідно до витягу з наказу Мінекономіки №2192 від 24.07.2024 року про бронювання військовозобов`язаного, ОСОБА_4 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 12 місяців до 22.08.2025 року. 10 вересня 2024 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_4 самостійно прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання військово-облікового документу. Співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом застосування морального примусу та погроз змушували ОСОБА_4 розписатись за отримання повістки з метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місця проходження служби, від чого ОСОБА_4 відмовився та повідомляв, що він не підлягає мобілізації так як він заброньований, в порядку передбаченому чинним законодавством. Співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено ОСОБА_4 , що його включено в список для видання наказу про призов військовозобов`язаних. Згідно даного списку начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ «Про призов та відправку у військову частину військовозобов`язаних (резервістів), призваних підчас загальної мобілізації», відповідно до якого, попри бронювання ОСОБА_4 останнього було призвано на військову службу під час мобілізації та він підлягає відправці до військової частини.

Також зазначив, що після чергової відмови ОСОБА_4 від отримання повістки співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 усупереч волевиявлення ОСОБА_4 позбавили останнього можливості залишати приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонили йому телефонувати рідним та в правоохоронні органи. Дружина ОСОБА_4 звернулась за правової допомогою 11 вересня 2024 року та адвокатом було викликано поліцію, повідомлено про факт незаконного утримання ОСОБА_4 на території ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, будь-яких дій спрямованих на звільнення незаконно утримуваного ОСОБА_4 працівниками поліції не здійснено та ОСОБА_4 продовжують незаконно утримувати. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.206 КПК України адвокат звернувся до суду з вказаною скаргою.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено проведення розгляду скарги на 12 вересня 2024 року. Уповноважену особу ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано забезпечити участь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в судове засідання для розгляду скарги.

Присутній у судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування наведені в ній, просив слідчого суддю скаргу задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 про перебування у провадженні суду вказаної скарги та призначення її до розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа від 12.09.2024 року, однак, в судовому засіданні присутній не був, причини неявки суду не повідомив. Явку ОСОБА_4 також забезпечено не було.

Прокурор при розгляді справи також присутнім не був.

Заслухавши пояснення, дослідивши скаргу та додані матеріали, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п.18 ст.3 КПК України - слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу,- голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

П.5 ч.1 ст.3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи для тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Тобто, з положень ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Тобто, слідчий суддя за наслідками розгляду скарги, поданої у порядку ст.206 КПК України, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою, та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань,на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Зі змісту скарги адвоката ОСОБА_3 та доданої до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_4 здійснюється кримінальне провадження і що останній тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Також, зі змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжного заходу, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст.207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку з проведенням досудового розслідування.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають клопотання/скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, та передбачені обов`язки щодо захисту прав людини лише у слідчого судді, в ході досудового розслідування.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги (клопотання), поданої не в рамках кримінального провадження.

Оскарження дій, бездіяльності та рішень суб`єкта владних повноважень, зокрема з питань мобілізації відповідно до 19 КАС України, предметно підсудне адміністративним судам, отже, такі скарги не можуть розглядатися у порядку кримінального судочинства.

Враховуючи викладене, у задоволенні зазначеної скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.206 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , котрий діє в інтересах ОСОБА_4 про звільнення незаконно утримуваної особи, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 13 вересня 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1