ЄУН справи: 314/521/23
Номер провадження: 1-кп/336/373/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000488 від 24.09.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оріхів, Запорізької області, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

23.09.2022, приблизно о 20 годині 20 хвилин, водій автомобіля "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись зі швидкістю 60 км/год. по а/д «Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», поблизу буд.N?121 по вул. Запорізька, с. Таврійське, Запорізького району, Запорізької області зі сторони м. Запоріжжя по напрямку м. Маріуполь, будучи об?єктивно спроможнім виявити небезпеку для руху або перешкоду, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного маневру об?їзду перешкоди, здійснив наїзд на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходячись поблизу мопеда «LIFAN» без реєстраційного номеру із увімкненим габаритним вогнем, стояв на смузі руху автомобіля "ВА3-2106" реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N?1306 від 10.10.2001, зі змінами N? 136 від 06.03.2013 року, відповідно до якого:

- 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди».

??- 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

??12.9. «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил».

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП N? СЕ-19/108-22/13096-ІТ від 15.12.2022, невідповідність вимог п.12.3 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_8 , з технічної точки зору знаходиться в причинному зв?язку з подією ДТП.

Згідно висновку судово-медичної експертизи N?2100 від 09.12.2022: «відкритий уламковий перелом тіла великогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням у гр. ОСОБА_6 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Відкритий перелом тіла малогомілкової кісток лівої гомілки у гр. ОСОБА_6 кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров?я строком понад 3 тижні (21 день).

Садна в ділянках грудної клітки, малого тазу (в ділянці крижі), садна, гематома в поперековій ділянці у гр. ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися не менш ніж від 4-х травматичних впливів тупих твердих предметів, у термін, що не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи та наданій медичній документації».

Частини статті Кримінального кодексу України, які передбачають кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Стаття 286 Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.

1. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, -

карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

2. Ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, -

караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_8 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, а саме вказав, що 23.09.2022 року в вечірній час доби їхав з співмешканкою на АЗС на автомобілі автомобіля "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згодом зрозумів, що не встигне повернутися додому до початку комендантської години, вирішив розвернутися і їхати додому. Рухався по дорозі Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь, побачив попереду світло, метрів за десять від свого автомобіля, однак не зреагував після чого відбулося зіткнення. Одразу зупинив автомобіль, вийшовши побачив, що зіткнення відбулося передньою правою стороною автомобіля з чоловіком. Викликав швидку і поліцію. Після того, як потерпілого забрала швидка, чекав на приїзд поліції та не дочекавшись поїхав додому. Стверджує, що намагався відшкодувати шкоду потерпілому та надсилав йому 1000,00 грн. Щиро розкаявся у вчиненому. Просив його суворо не карати, оскільки планує працювати аби відшкодувати завдану шкоду. Цивільний позов визнав частково.

Показання ОСОБА_8 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні надав наступні покази.

23.09.2022 року поїхав купувати мотоцикл в с. Таврійське. Приїхавши до господаря у вечірній час доби, викотив мотоцикл на проїжджу частину дороги з включеними фарами для того аби перевірити його технічний стан. Після чого одразу відбулося зіткнення, удар автомобіля був здійснений передньою його частиною спочатку в колесо мотоцикла, а потім з ним. Після зіткнення ОСОБА_8 намагався надати допомогу. Пояснив, що під час ДТП отримав численні травми, проходив складне лікування, яке і на даний час триває.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. Заперечень не заявлено.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, допитом потерпілого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, постановою про визнання речових доказів, довідками про витрати на проведення експертиз та ін.

Вина обвинуваченого повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин та показаннями потерпілого.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд виходить з такого.

Незважаючи на неоспорювання обвинуваченим своєї винуватості, обов`язок відносно правильної кримінально-правової кваліфікації його дій покладається на суд.

Перевіривши правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , суд прийшов до висновку, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вищевказані порушення вимог Правил дорожнього руху, допущені водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Мотиви призначення покарання.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

У судових дебатах прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки із застосуванням вимог ст. 75 КК України. Цивільний позов задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_6 у судових дебатах просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду, цивільний позов просив задовольнити.

Представник потерпілого у судових дебатах підтримав позицію потерпілого.

Захисник у судових дебатах просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання, а в задоволенні цивільного позову просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів підтверджуючих понесення витрат на лікування та не обґрунтовано завдання моральної шкоди обвинуваченим.

Обвинувачений просив призначити йому мінімальне покарання, щиро розкаявся у вчиненому, повідомив, що планує працювати аби відшкодувати завдану матеріальну шкоду потерпілому.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Так, суд враховує, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, що згідно ст. 66 КК України пом`якшує йому покарання.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого необережного злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого: щире каяття, визнання вини у повному обсязі; особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває ( а.с.213-214), вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.212), за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою (а.с. 215)

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Разом з тим, враховуючи зазначені вище відомості, які характеризують особу обвинуваченого, встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, тобто наявні підстави для застосування ст.75 КК України.

Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_8 мають бути покладені обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні.

Вирішуючи заявлений позивачем ОСОБА_6 позов до ОСОБА_8 , про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від відшкодування якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

У судовому засіданні цивільний позивач і цивільний відповідач повідомили суду, що на момент ДТП їх цивільно-правова відповідальність не була застрахована.

В судовому засіданні встановлено, що шкода спричинена ОСОБА_6 і цивільним відповідачем завдання шкоди не заперечується.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_8 визнав частково позов лише в частині матеріальної шкоди у розмірі 7299,05 грн., оскільки саме ця суму на його думку підтверджена позивачем долученими до позову квитанціями. Захисник стверджував, що і ця шкода не підтверджена, оскільки позивачем не надано медичних документів, а саме тих які б підтверджували призначення лікування потерпілому.

Оскільки цивільним відповідачем визнається завдання матеріальної шкоди, яку він планує відшкодувати, суд дійшов наступного висновку.

Так зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_8 матеріальну шкоду, витрати на лікування, у розмірі 50000,00 грн. На підтвердження понесення витрат у вищевказаному розмірі надає квитанції про придбання ліків (а.с.44-59).

Дослідивши надані квитанції, судом встановлено що позивачем підтверджено доказами придбання ліків на суму 7228,00 грн., вказана сума витрат не заперечувалась і відповідачем. Роздруківки квитанцій надані позивачем під час розгляду справи, не підтверджують понесені останнім витрати на лікування.

Доводи відповідача про відшкодування шкоди позивачу у розмірі 1000,00 грн., судом не приймаються, оскільки підтверджуючих доказів що потерпілим були отримані ці кошти, відповідачем не надано. Окрім того, потерпілий у судовому засіданні повідомив, що жодних коштів від обвинуваченого він не отримував.

Щодо моральної шкоди.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, який важко недооцінити, характер немайнових втрат, обставини описані вище, ступінь вини обвинуваченого, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями обвинуваченого у розмірі 50 000,00 гривень.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Долю речових доказів у провадженні вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають стягненню у дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 6796,08 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Скасувати арешт на автомобіль "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був накладений ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області 27.09.2022 року.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) - 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 7228,00 грн. в рахунок шкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області 27.09.2022 року в частині накладення на автомобіль "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - скасувати.

Речові докази: автомобіль "ВАЗ-2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 повернути ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 6796,08 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1