ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1349/24 Справа № 202/7618/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро матеріали судового провадження за апеляційною скаргою, із доповненнями, захисниці ОСОБА_7 , у інтересах власниці майна ОСОБА_9 , поданою на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 травня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000624 від 14.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 4 статті 190 КК України,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 травня 2024 року клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволено частково та в межах кримінального провадження № 0000624 від 14.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 4 статті 190 КК України накладено арешт на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), шляхом заборони її відчуження.

Матеріалами справи встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000624 від 14.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 4 статті 190 КК України, а саме за фактом заволодіння шахрайським шляхом 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого від 07 травня 2024 це нерухоме майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000624 від 14.10.2022 року.

Під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020).

Слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання слідчого мотивував свої висновки тим, що існує загроза відчуження даного нерухомого майна, оскільки її новий власник може бути особою, заінтересованою в результатах кримінального провадження, або в будь-який час відчужити майно чи іншим чином ним розпорядитися, що негативно вплине на досягнення завдань кримінального провадження та може зашкодити досудовому розслідуванню.

Не погодившись із рішенням слідчого судді захисниця ОСОБА_7 ,у інтересах власниці майна ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в подальшому доповнивши її, відповідно до змісту якої просить про скасування ухвали слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 травня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні № 0000624 від 14.10.2022 року на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 ..

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги захисниця зазначає, що слідчим суддею, при прийнятті рішення щодо задоволення клопотання слідчого про арешт майна не враховано, що у даному кримінальному провадженні не має осіб, яким би було повідомлено про підозру. Так, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що в даному кримінальному провадженні відсутня особа, якій повідомлено про підозру. Матеріали заявленого клопотання не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення будь-якою особою кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 4 статті 190 КК України, та на даному етапі кримінального провадження, прокурором не доведено існування причинного зв?язку між ймовірно вчиненим кримінальним правопорушенням та майном на яке останній просить накласти арешт, а також підтвердження недобросовісності набуття права власності на арештоване майно.

Крім того, чинним кримінальним процесуальним законодавством визначено можливість накладення арешту на майно третьої особи лише за клопотанням прокурора. Разом з тим, як вбачається із ухвали слідчого судді від 29.05.2024 року, арешт був накладений за результатами розгляду клопотання слідчого. Наявність погодження прокурора не спростовує того факту, що клопотання подане слідчим всупереч чинним вимогам КПК України.

Окремо зазначає, що ні слідчим, ні слідчим суддею не враховано те, що вул. Кузбаська була перейменована на вул. Юхима Павловського. Отже не зрозуміло, на який саме об`єкт нерухомості було накладено арешт.

Звертає увагу, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2024 року слідчому було відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно (справа № 202/7618/22, провадження № 1-кс/202/3492/2024). При цьому клопотання, подані слідчим, були ідентичні, проте рішення ухвалені по даним клопотанням протилежні.

При цьому, в оскаржуваному судовому рішенні, слідчим суддею так і не зазначено, якими саме матеріалами підтверджується те, що саме це майно могло бути предметом кримінально-протиправних дій. Судом не розкривається суть цих, нібито, існуючих обстав, що вказує на їх ефемерність та необґрунтованість висновку суду.

Крім того, слідчий суддя порушив законне право ОСОБА_9 на участь у судовому розгляді питання про арешт майна, не забезпечивши участь її представника при розгляді клопотання.

Прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на апеляційну скаргу сторони захисту були подані заперечення, відповідно до змісту яких остання прохала суд про відмову у задоволенні апеляційної скарги, із доповненнями, захисниці ОСОБА_7 , у інтересах власниці майна ОСОБА_9 .

Під час апеляційного розгляду справи:

- захисниця ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , який діє у інтересах ОСОБА_9 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній вимог, просили про скасування ухвали слідчого судді про арешт майна;

- прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника власника арештованого майна, вважала ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, 14 жовтня 2022 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за № 0000624. Кримінальне провадження розпочато за заявою про неправомірне заволодіння правом на житло квартиру АДРЕСА_2 , шляхом обману, за фактом оформлення ОСОБА_9 договору купівлі-продажу від 06.10.2022 року, продавець ОСОБА_12 помер 11.10.2022 року.

Крім того, встановлено, що 30.06.2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 посвідчено договір дарування № 318 на користь ОСОБА_9 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , дарувальник за яким ОСОБА_11 помер 27.09.2022 року.

За даним фактом 28.09.2022 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000582 за ч.1 ст.115 КК України.

Так, відповідно до поданих стороною обвинувачення заперечень вбачається наявність обґрунтованих підстав стверджувати про вчинення групою осіб кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто кримінального правопорушення, яке є тяжким, відповідно до положень ст.12 КК України. Так, ОСОБА_9 за попередньою змовою з невстановленими органом досудового розслідування могла підшукувати об`єкти нерухомого майна житлові приміщення, права власності на які належить особам, що мають наркотичну та/або алкогольну залежність, з метою укладення з ними уявних правочинів про передачу права власності, без подальшого виконання узятих на себе зобов`язань.

Постановою старшого слідчого ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 07 травня 2024 року, у встановленому законом порядку, нерухоме майно, а саме 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні № 0000624 від 14.10.2022 року.

28 травня 2024 року слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000624 від 14.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 4 статті 190 КК України.

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідчий вказав, що вищезазначене майно визнано речовим доказом, а з метою запобігання його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження на користь третіх осіб на нього необхідно накласти арешт.

29 травня 2024 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська вказане клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), шляхом заборони її відчуження.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя дійшов правомірного висновку про необхідність часткового задоволення клопотання про накладення арешту у зв`язку із тим, що існує загроза відчуження цього нерухомого майна, оскільки її новий власник може бути особою, заінтересованою в результатах кримінального провадження, або в будь-який час відчужити майно чи іншим чином ним розпорядитися, що негативно вплине на досягнення завдань кримінального провадження та може зашкодити досудовому розслідуванню.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено відповідність даного майна матеріалам кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню. Варто зазначити, що слідчий суддя, не вбачаючи підстав для заборони розпорядження та користування даним майном, застосував найменш обтяжливий спосіб накладення арешту заборона відчуження, що не перешкоджає Міністерству юстиції України, його територіальним органам та всім суб`єктам державної реєстрації вчиняти певні дії.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на день розгляду клопотання слідчого жодній особі у межах даного кримінального провадження не повідомлено про підозру, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Твердження захисниці про те, що клопотання про арешт майна подано не належним суб`єктом у порушення вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України, згідно якої виключне право на звернення надається прокурору є передчасними та суперечать вимогам ч. 1 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна подано старшим слідчим в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області полковником поліції ОСОБА_14 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , тобто з дотримання глави 17 КПК України про арешт майна.

Колегією суддів перевірено доводи апелянтки про те, що судовий розгляд проведено без участі власника майна та її представника. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна. Крім того слід зауважити, що процесуальні права власника майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту, відновлено під час апеляційного розгляду, де остання не була обмеженим в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Доводи захисниці на те, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2024 року вже було відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, не впливають на правильність висновків слідчого судді, з огляду на те, що положення статей 171 - 172 КПК України не містить жодних виключень чи обмежень щодо повторного звернення із клопотанням про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим не зрозуміло, на який саме об`єкт нерухомості було накладено арешт не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній по суті. Стороною захисту, у доводах апеляційної скарги не заперечується факт того, що 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_9 заходиться по АДРЕСА_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, із доповненнями, захисниці ОСОБА_7 , у інтересах власниці майна ОСОБА_9 - без задоволення

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 травня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000624 від 14.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 4 статті 190 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу, із доповненнями, захисниці ОСОБА_7 , у інтересах власниці майна ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4