Справа № 159/465/24
Провадження № 1-кп/159/225/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області кримінальне провадження № 0000498 по обвинуваченню

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Люблинець, Ковельського району, Волинської області, українки, громадянки України, не працюючої у зв`язку із доглядом дитини, із середньою освітою, не судимої, одруженої, на утриманні троє малолітніх дітей у т.ч. з інвалідністю, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 25.12.2023 близько 11 год. 30 хв. перебуваючи на території подвір`я ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який раптово виник з останньою на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно декілька разів штовхнула ОСОБА_4 у ліве плече, після чого продовжила наносити численні удари по лівій руці. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_4 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, синця середньої третини лівого плеча, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_4 обвинувачення підтримала та в судовому засіданні 20.02.2024р. суду показала, що 25.12.2023р. обвинувачена приїхала за трактором. Вона не хотіла його віддавати, оскільки суд ще не вирішив по ньому питання. Чоловік обвинувачений сів за кермо трактора, але вона не давала йому виїхати, сідала на колесо. Її стали тягнути, бити по руці. Обвинувачена била по лівій руці, по плечу, обвинувачена вибивала телефон. На зап`ясті були синці. Обвинувачена намагалася вибивати телефон, нанесла не менше 5 ударів по лівій руці. На наступний день вона навіть не могла рухати рукою.

Обвинувачена ОСОБА_7 свою вину в скоєні кримінального правопорушення не визнала, та в судовому засіданні 22.08.2024р. суду показала, про те, що не оспорюючи події які відбулися вказує на те, що тілесних ушкоджень умисно потерпілій не наносила. Того дня, вона приїхала до будинку, який належить його померлому татові, хотіла забрати трактор, але татова співмешканка ОСОБА_4 заважала забрати трактор. Зривала проводи на тракторі, намагалася його поламати, щоб не дати виїхати. На цьому ґрунті у них відбувся конфлікт. Цей конфлікт на телефон знімала потерпіла і в один із моментів потерпіла до її обличчя приблизила телефон. На таку дію вона зробила рух рукою, яким відштовхнула руку потерпілої в якій та тримала телефон. Інших дій до потерпілої не вчиняла. Під час подій вона не бачила на потерпілій будь-яких тілесних ушкоджень. Вказану суперечку припинила поліція, яка приїхала на виклик потерпілої. Звідки взялися у потерпілої тілесні ушкодження вона не може вказати, але припускає, що ушкодження могли утворитися від ударів об трактор або пізніше, оскільки поліція по приїзду тілесні ушкодження у потерпілої не фіксувала. З потерпілою у них майновий конфлікт, який розглядається судом, а спірний трактор потерпіла пізніше продала без її згоди, так як на той трактор не потрібні реєстраційні документи.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 06.03.2024р. суду показала, що вона була очевидцем подій. Вона з обвинуваченою приїхали забрати трактора. Потерпіла не давала забрати трактора, сідала на колесо та знімала на телефон. Обвинувачена стала відмахуватися від телефона і між потерпілою та обвинуваченою відбулася шарпанина. Потерпіла тримала телефон у лівій руці, чи була бійка вона не бачила. Більш детально події описати не може. Конфлікт відбувався менше хвилини. Після цього вони розійшлися і конфлікт припинився.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 06.03.2024р. суду показав, що він підійшов до маєтку ОСОБА_4 та побачив як вона з обвинуваченою сперечаються. На чому ґрунтувалися суперечки він не знає. Конфлікту не бачив.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 16.06.2024р. суду показав, що він був свідком конфлікту між потерпілою та обвинуваченою. Все знімалося на відео.

Від допиту свідком ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , сторони в судовому засіданні 22.08.2024р. відмовилися.

Так, в Протоколі прийняття заяви від 26.12.2023р. за зареєстровано у Ковельському РУП заяву за №17848 від ОСОБА_4 про нанесення їй 25.12.2023р. близько 12:00 год. на ґрунті конфлікту ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на території подвір`я за адресом АДРЕСА_2 тілесних ушкоджень (а.с.26).

З витягу з ЄРДР вбачається, що за вище повідомленим фактом 27.12.2023р. зареєстроване кримінальне провадження №0000498 (а.с.22) та Постановами від 27.12.2023р. по кримінальному провадженні визначено групу та прокурорів та дізнавача (а.с.24, 25)

Постановою від 27.12.2023р. дізнавач залучив ОСОБА_4 у провадженні потерпілою. (а.с.27)

27.12.2023р. за протоколом добровільної видачі для огляду телефону (а.с.30), було Протоколом від 27.12.2023р. оглянуто вміст телефону потерпілої та вилучено відеозаписи, які записано на оптичний носій (а.с.31-33). Постановою від 27.12.2023р. дізнавач оптичний диск із відеозаписом визнав речовим доказом. (а.с.34-35).

З оглянутого в судовому засіданні CD-R диску вбачається, що він містить два відеофайли. У файлі «Відео 2WhatsApp, дата_ 25.12.2023» зафіксовано, що потерпіла ОСОБА_4 перебуває поруч із трактором та тримає телефон лівою рукою біля вуха. Чоловік у темно-синьому светрі з білими полосами та в темній шапці на 00:24 хв. підходить до потерпілої та схопивши за кисть правої руки тягне її з під навісу. ОСОБА_14 потерпіла чинить опір та лівою рукою (в якій тримає телефон) ближче до ліктя впирається на дерев`яний стовп навісу але її рука не втримується та зісковзує 00:34хв.. На переконання суду у відео не зафіксовано дій обвинуваченої які б вказували на нанесення потерпілій обвинуваченою тілесних ушкоджень.

У файлі «Відео WhatsApp,1 дата_ 25.12.2023о 11.19.01_32fb824f» на 00:39 хв. потерпіла каже обвинуваченій, щоб та її не смикала. Після чого, обвинувачена хватає потерпілу за одяг та штовхає, від чого потерпіла правою рукою опирається на автомобіль, що стоїть поруч. На трекінгу з 01:10 хв. вбачається, що обвинувачена нападає на потерпілу із фразою «нет це тато з мамою купляв» та наносить їй удари.

У копії медичної довідки №7905 травмпункту ЦРЛ Ковельського МТМО на ім`я ОСОБА_4 зазначена травма побили родичі. Скарги на біль в лівому плечі, лівій кісті. Травму отримала 25.12.2023р. Діагноз забій лівої кістки та лівого плечового суглобу. Гематома тильної поверхні лівої кисті. Садна н/з лівого передпліччя. (а.с. 29)

У відповіді на запит адвоката від 28.02.2024р. №1368/10-2-24 про відсутність електронного підпису на медичній довідці роз`яснено, що електронна система охорони здоров`я , яка забезпечує ведення обліку медичних послуг в електронному вигляді на даний час не відображає електронного підпису лікарів у вказаних програмах.

27.12.2023 року дізнавач призначив судово-медичну експертизу, щодо тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_4 (а.с.36-37)

У висновку №179 від 27.17.2023р. експерт зазначив, що приймаючи до уваги данні медичної довідки №7905 травмпункту ЦРЛ Ковельського МТМО на ім`я ОСОБА_4 у останній виявлені тілесні ушкодження у вигляді - гематоми лівої кисті, синця та саден середньої третини лівого передпліччя, синця середньої третини лівого плеча, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо як від шарпання та ударів руками людини та в дерев`яний стовп, в час, вказаний у постанові, потерпілою та в медичній документації, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії: - гематома лівої кисті - ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно пункту 2.3.3. - «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»; - синець та садна лівого передпліччя, синець лівого плеча - ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, згідно пункту 2.3. - «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Вищевказані тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_4 утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту з прискоренням - не могли. По тілу ОСОБА_4 було нанесено - не менше трьох ударів. (а.с.38-40)

Постановою від 02.01.2024р. дізнавач перекваліфікував кримінальний проступок на ч.2 ст.125 КК України. (а.с.23)

Протоколом огляду речей від 05.01.2024р. дізнавач оглянув відеозапис наданий обвинуваченою (а.с.41-42) та постановою від 05.01.2024р. вирішив оптичний диск із записом не приєднувати до справи як речовий доказ, оскільки він не містить сили речового доказу (а.с.43-44). В судовому засіданні сторона захисту не оскаржувала постанову дізнавача.

Протоколом слідчого експерименту від 10.01.2024р. за участі потерпілої ОСОБА_4 зафіксовано, що потерпіла розверталась і обвинувачена схопила її за ліву руку своєю рукою і почала наносити удари рукою більше трьох ударів по лівій руці, попала в плече, біля ліктя та в області кісті лівої руки наносила удари рукою в результаті даних ударів на руці потерпілої лишились синці. ОСОБА_15 також відводив потерпілу від трактора. Та від дій обвинуваченої утворилися синці. (а.с.45-46) В протоколі також зазначено, що проводилася відеоффіксація, проте носіїв із відеозаписом, прокурор повідомив суд що надати для огляду не може.

10.01.2024 року дізнавач призначив додаткову судово-медичну експертизу, щодо тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_4 з урахуванням даних що містяться у протоколі слідчого експерименту (а.с.47)

В додатковому висновку експерта №5 від 12.01.2024р. вказано, що невиключається можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, при обставинах описаних під час слідчого експерименту від 10.01.2024р. як вказує ОСОБА_4 (а.с.48-50)

Допитаний у судовому засіданні 19.06.2024р. експерт ОСОБА_16 , суду показав, що на експертизу була надана довідка №7905 від 26.12.2023р. про яку йдеться у висновку експерта. Підтвердив, висновки своєї експертизи. Що стосується додаткової експертизи зазначив, що його висновок ґрунтується на обставинах описаних у слідчому експерименті та попередньому висновку. Також він не може конкретно вказати, яким предметом були завдані тілесні ушкодження потерпілій, оскільки тілесні ушкодження не містили ідентифікуючих ознак певних предметів. Також експерту було відтворено відеозаписи події, що містилися на вищеописаному CD-R диску (а.с.35) Після чого, експерт зазначив, що лівим передблічам був контакт із стовпом і там міг утворитися синець і два садна, тому тілесні ушкодження у виді синця та саден середньої третини лівого передпліччя могли утворитися від дії стовпа на який опиралася потерпіла. Інші виявлені тілесні ушкодження у потерпілої від такого контакту не могли утворитися.

Таким чином, суд приходе до висновку, що стороною обвинувачення не доведено позарозумним сумнівом обставин, що потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесне ушкодження у виді «синця та саден середньої третини лівого передпліччя» внаслідок ударів обвинуваченої ОСОБА_7 . Оскільки із відео «Відео 2WhatsApp, дата_ 25.12.2023» вбачається, що потерпіла опиралася лівим передпліччям на дерев`яний стовп навісу але її рука не втримується та зісковзує 00:34хв. До вказаних дій обвинувачена не причетна. В судовому засіданні після перегляду відео експерт підтвердив, що вказане тілесне ушкодження у потерпілої могло утворитися внаслідок шарпанині об стовп. Враховуючи встановлений експертом час тілесних ушкоджень, суд припускає, що зазначене тілесне ушкодження могло утворитися саме від шарпанини об стовп.

Відповідно до ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Отже інкриміноване ОСОБА_7 завдання потерпілій тілесного ушкодження «синця та саден середньої третини лівого передпліччя» суд виключає із обвинувачення.

Що стосується інших тілесних ушкоджень, суд вважає доведеними поза розумним сумнівом, підтверджені вищенаведеними доказами (відеозаписом, показами потерпілої, висновком експерта, тощо.) та правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження знаходяться у причинному зв`язку між умисними винними діями обвинуваченої у та їх наслідком у виді виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої, які згідно висновку експерта не могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту з прискоренням, у чому суд переконався після перегляду відеозаписів.

Суд вважає твердження сторони захисту, що обвинувачена не наносила умисно ударів потерпілій спростованими відеозаписом «Відео WhatsApp,1 дата_ 25.12.2023о 11.19.01_32fb824f» на якому видно як обвинувачена нападає на потерпілу та наносить їй удари, притому спосіб нанесення ударів не узгоджується у спосіб на той що посилається обвинувачена в своїх показах, а саме, що вона зробила рух рукою, яким відштовхнула руку потерпілої в якій та тримала телефон. Так само і висновком експерта, що ударів було не менше трьох.

Як зазначено, в п.2 Постанови ПВСУ №1 від 26.04.2002р. «Про судову практику у справах про необхідну оборону», що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

Як вбачається із відеозапису потерпіла будь-яких дій до обвинуваченої не вчиняла, перебувала на достатній відстані від обвинуваченої, загрози заподіяння шкоди будь-кому не проявляла. За таких обставин, суд не вбачає в діях обвинуваченої ознак самооборони.

Що стосується довідки №7905 від 26.12.2023р. суд зазначає, про таке.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 13 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

На підставі статей 3, 56 КПК потерпіла є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілої є процесуальним джерелом доказу.

Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпіла наділена правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпіла не згодна надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК.

Крім того, у силу ч. 2 ст. 242 вказаного Кодексу призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як установлено в цій справі, при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведеними експертизами, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до оригіналів медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки. В судовому засіданні експерт підтвердив, що йому було представлено для експертизи медичну довідку №7905 від 26.12.2023р., яка ним зазначена в описовій частині експертизи.

З огляду на викладене аргументи сторони захисту про недопустимість копії довідки через невідкриття її оригіналу на стадії виконання ст. 290 КПК медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними.

Саме такого висновку притрималася Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові від 27 січня 2020 року, справа №54/14281/17.

Обговорюючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер скоєного кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, дані про особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання відсутні.

ОСОБА_7 вчинила кримінальний проступок, має постійне проживання, одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, одна з яких є з інвалідністю А, характеризується задовільно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, не судима.

Разом із тим суд враховує положення ст. 50 та ч.2 ст.65 КК України в яких зазначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкція ст.125 ч.2 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного.

В судовому засіданні сторона обвинувачення не обґрунтовувала будь-яким чином недостатність штрафу як виду покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин відповідно до ст.65 КК України з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає доцільним дотриматися призначення мінімального виду покарання як штраф.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався. Клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора не надходило.

Цивільний позов у справі не заявлявся, судові витрати не заявлялися.

Керуючись ст. ст. 374, 375 КПК України суд - ,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 1020 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

Головуючий:ОСОБА_1