ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2182/24 Справа № 183/7879/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень внесених до ЄРДР за №№ 0001635, 0000588, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , а також прокурора у кримінальному провадженні Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_9 , на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 286-1КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.286-1 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупності кримінальних правопорушень, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 25 квітня 2023 року приблизно о 18 год. 18 хв. водій ОСОБА_7 , не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,90%), керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому на передньому пасажирському сидінні перебував малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався по автодорозі по АДРЕСА_2 , зі сторони вул. І. Кутового в напрямку вул. Паланочна, де в цей час в районі перехрестя вул. Бориса Джонсона та вул. Волонтерська, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, з урахуванням дорожньої обстановки не вибравши безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги вправо та зіткнувся з деревом.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 2.1 а), 2.3 б), 2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої малолітньому пасажиру ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої плечової кістки зі зміщенням уламків, відносяться до середнього ступеню тяжкості, як викликавшітривалий розлад здоров`я, оскільки зростання відламків в місцях переломів відбувається в строк більше як 21 день.

16 грудня 2023 року приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перебували поблизу будинку АДРЕСА_3 , де разом розпивали алкогольні напої. В ході спільного вживання алкогольних напоїв, у ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт поєднаний з обопільною бійкою з ОСОБА_14 , який вдалося зупинити та вказані особи продовжили спільно вживати алкогольні напої.

Далі, 16 грудня 2023 року приблизно о 03 год. 30 хв., між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , повторно виник словесний конфлікт в результаті чого між останніми виникла бійка, в ході якої у ОСОБА_7 , виник прямий умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 . Реалізуючи свій прямий умисел, 16 грудня 2023 року приблизно о 03 год. 32 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , дістав з лівої кишені куртки розкладний ніж, діючи умисно, тримаючи ніж в лівій руці, наніс один удар в область живота,з правої ОСОБА_15 . Після вчинення вказаних дій ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину та направився в невідомому напрямку. В результаті вказаних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_14 спричинені тілесні ушкодження у виді проникаючого різаного поранення живота справа, без пошкодження органів черевної порожнини, яке привело до внутрішньочеревної кровотечі (біля 50 мл. крові), та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 286-1 КК України та застосувавши положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та його особі, внаслідок суворості.

На переконання захисника, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 визнав свою вину та щиро розкаявся, завдану злочинами шкоду відшкодував, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з бабусею, яка внаслідок пенсійного віку та наявність захворювань потребує постійного догляду та обвинувачений забезпечує її ліками, продуктами харчування та допомагає у побуті. Окрім цього, ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання, неофіційно працює та прагне стати на шлях виправлення. На переконання захисника, зазначені обставини у сукупності з даними про відсутність у потерпілих претензій матеріального характеру до обвинуваченого, а також їх думку щодо можливості призначення ОСОБА_7 покарання без позбавлення волі, дають підстави для призначення останньому менш суворого покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.1 ст.286-1 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупності кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та його особі, внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що суд не врахував повною мірою тих обставин, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив два епізоди умисних злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких. При цьому, обвинувачений порушив правила безпеки дорожнього руху не маючи посвідчення водія, внаслідок чого тілесні ушкодження отримала малолітня дитина. На переконання прокурора, суд не навів докладних мотивів свого рішення в частині необхідності призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 286-1 КК України.

До початку апеляційного розгляду від прокурора у кримінальному провадженні надійшла відмова від поданої нею апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який підтримав відмову від апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 286-1 КК України, за обставин, встановлених судом, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

З огляду на те, що прокурор відмовився від раніше поданої апеляційної скарги, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення виключно з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого.

При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у лікарів не перебуває.

В якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, а в якості таких, які в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 основне покарання за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 286-1 КК України та додаткове покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого протягом визначеного судом строку позбавлення волі колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Ті обставини, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся та відшкодував шкоду, хоча і мають місце, проте не є підставою для призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, як і відомості про те, що останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та неофіційний дохід.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив злочини, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тілесні ушкодження середньої тяжкості були спричинені дитині.

Більш того, в подальшому злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, було вчинено з незначним проміжком часу, що свідчить про відверте небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, а характер дій останнього, зокрема використання ножа та спричинення удару ним у життєво важливий орган, доводить підвищену суспільну небезпечність останнього.

Що стосується наявності на утриманні бабусі, то ці обставини підстав для застосування положень ст. 75 КК України також не дають, оскільки не були стримуючим фактором належної поведінки обвинуваченого та не завадили його злочинним діям.

Отже, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, в тому числі, відверте нехтування обвинуваченим Правилами дорожнього руху України, свідоме перебування за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень дитині, беручи до уваги також й обставини спричинення обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень, зокрема нанесення удару потерпілому ножем у життєво важливий орган, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку позбавлення волі та за умови призначення додаткового покарання, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 286-1КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4