В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

за участю потерпілого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015486 від 16.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестовець Борзнянського р-ну Чернігівської обл., громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

у с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , 16.11.2017 приблизно о 12 год. 30 хв. виходив з 2-го під`їзду, багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_2 , де на сходах вище вказаного під`їзду зустрів наглядно знайомого сусіда ОСОБА_8 . В цей момент, ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно завдав удар лівою рукою в голову ОСОБА_8 . Після чого між останніми виникла штовханина.

В ході даної сутички між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , останній, діючи умисно, передбачаючи можливість настання шкоди здоров`ю потерпілого, схопив руками за куртку ОСОБА_8 , свідомо розвернув його спиною до отвору та силою штовхнув його з парапету вище зазначеного під`їзду, від чого останній впав з висоти близько 1,5 метри та вдарився потиличною частиною голови об асфальт, тим самим умисно спричинивши тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Згідно висновку СМЕ № 042-64-2019 від 16.01.2019-08.02.2019, при проведенні судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при обстеженні та вивченні медичної документації на його ім`я виявлено наступне тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: епідуральний крововилив потиличної ділянки лівої гемісфери головного мозку; перелом піраміди лівої суроневої кістки (з наявністю пухирців повітря на рівні крововиливу) з крововиливами у м`які тканини на рівні перелому, яка супроводжувалась асиметрією задніх рогів бокових шлуночків (справа більш ніж з ліва). Характер та відома морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилось за рахунок ударної дії твердих предметів у строк, вказаний у описовій частині цієї постанови, тобто, 16.11.2017 року.

Судово-медичним критерієм оцінки ступеню тяжкості тілесного ушкодження є критерії небезпеки для життя (перелом кісток склепіння черепа та явища стиснення речовини головного мозку), а тому, виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, відповідно п. п. 1.5, 2.1.2. та 2.1.3./б/в/ «Правил».

Відома морфологія комплексу ушкоджень у ділянці голови дозволяє розглядати та наголошувати на такому механізму: ударна дія тупим твердим предметом (рукою, взутою ногою) у ділянку лівої скроні, що супроводжувалося утворенням перелому кісток склепіння черепу та обумовило втрату рівноваги тіла потерпілого; надання тілу потерпілого прискорення обумовило падіння, з співударянням ділянкою потилиці о площину контакту (приземлення) та супроводжувалось утворенням крововиливів під оболонки головного мозку. Тобто, з урахуванням вище викладеного, можна спростувати утворення комплексу ушкоджень у ділянці голови за рахунок мимовільного падіння на площину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював, а також підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.

Покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, раніше не судимий, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Також суд приймає до уваги посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, клопотання останнього про дослідження доказів у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, що демонструє визнання фактичних обставин справи та готовність нести покарання за вчинене.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В свою чергу, враховуючи особу обвинуваченого та його пост кримінальну поведінку, зокрема те, що за час розгляду судом даного кримінального провадження обвинувачений вчиняв дії, що зумовили необхідність оголошення його у розшук, а також невідшкодування обвинуваченим завданої потерпілому шкоди, суд не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України.

В частині заявленого цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно приписів п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

В силу ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормою ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 5 480 грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Відповідач позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди визнав повністю.

Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На переконання суду, визнання відповідачем цивільного позову в межах даного кримінального провадження не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не вбачаються, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, оскільки судом у межах даного кримінального провадження цивільний позов задоволено, підстави для скасування арешту накладеного ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.10.2024 у справі № 755/14244/21 (провадження № 1-кп/755/1025/24) на належне ОСОБА_6 майно в межах ціни позову 155 480 грн. 00 коп. відсутні.

У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 121 КК України, ст. ст. 100, 124, 128, 129, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 , а саме з 27 вересня 2024 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 5 480 грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн., а всього стягнути 155 480 (сто п`ятдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп.

Роз`яснити цивільному позивачу ОСОБА_8 та цивільному відповідачу ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, арешт накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.10.2024 у справі № 755/14244/21 (провадження № 1-кп/755/1025/24) на належне ОСОБА_6 майно в межах ціни позову 155 480 (сто п`ятдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп. продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або може бути скасований за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Речові докази у кримінальному провадженні: що зберігаються в матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави суму в розмірі 856,30 грн. за проведення експертизи № 55; 378,00 грн. за проведення експертизи № 1448/е та 1 796,90 грн. за проведення експертизи № 042-64-2019, а всього стягнути суму 3 031 (три тисячі тридцять одна) грн. 02 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 КПК України, роз`яснити ОСОБА_6 право на звернення з клопотанням про помилування та право на ознайомлення з журналом судового засідання, а також подачу на нього своїх зауважень.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: