Справа № 162/163/24
Провадження № 1-кп/162/68/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.01.2024 року за №0000045 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, в порядку ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 в період з 20.12.2023 року до 27.12.2023 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) в умовах воєнного стану шляхом вільного доступу проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_5 , після чого, переконавшись, що його дії ніким не помічені, діючи з прямим умислом та з корисливим мотивом, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, рукою зірвав навісний замок, на який були зачинені вхідні двері житлового будинку, та відчинивши їх, проник всередину, де із серванта вітальної кімнати згадуваного будинку таємно викрав 5000 гривень та 200 доларів США, що станом на 20.12.2023 року згідно з офіційним курсом НБУ становить 7464,1 гривні, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 12464,1 гривні.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав частково, а саме в частині крадіжки 200 доларів. Вказав, що 5000 гривень він не брав. Раніше працював у ОСОБА_5 Під вечір, точної години і дати не пам`ятає, прийшов до ОСОБА_5 додому, і поки нікого не було вдома, зірвавши замок на дверях, зайшов до будинку та взяв зі скляного шкафа гроші - 200 доларів, 2 купюри по 100 доларів, у другій за кухнею кімнаті. Інших грошей там не бачив. 100 доларів йому поміняв ОСОБА_8 на гривні, за які він купував різні продукти. Ще 100 доларів також поміняв на гривні, але не пам`ятає у кого.

Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 13.01.2024 року, приїхавши додому, коли до нього прийшли щедрівники, виявив відсутність у серванті грошей (купюрами по 10, 20, 50,100 гривень) та 200 доларів (купюрами по 100 доларів старого зразка). Всі гроші лежали в одному місці. На наступний день зателефонував у поліцію. Також ще перед 13.01.2024 року, повернувшись з роботи, побачив зірваний замок на дверях будинку, але до поліції не звертався, оскільки тоді пропажі не виявив. Чув від сусідів ( ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ), що коли його не було вдома, ОСОБА_6 ходив зранку біля будинку. Також ще перед 13.01.2024 року до нього приносили долари ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , але він ці гроші не міняв, оскільки купюри були заношені. Обвинувачений працював у нього близько року тому у літній період. Наскільки пам`ятає, до нього в будинок ОСОБА_6 заходив лише раз. При огляді місця події поліцейські виявили відбитки пальців ОСОБА_13 і на шкафу, і на тарілці, де лежали гривні. Просив суворо не карати обвинуваченого, вказав що застосування до ОСОБА_13 умовного покарання, на його думку, буде достатньо та щоб останній повернув гроші.

З приводу встановлення обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину судом було допитано ряд свідків.

ОСОБА_14 повідомив суду, що до нього підійшов ОСОБА_15 з проханням поміняти долари, які йому заплатили за господарські роботи. Взявши вказані гроші, він пішов до ОСОБА_16 та поміняв їх на гривні, після чого віддав гроші ОСОБА_13 .

ОСОБА_16 суду пояснив, що він є підприємцем, має продуктову крамницю в селі. Приблизно 27 грудня 2023 року до нього в магазин прийшов ОСОБА_17 , приніс 100 доларів і свідок йому їх поміняв, вирахувавши кошти за придбаний товар - хліб та рибу. ОСОБА_13 не приходив.

ОСОБА_18 вказав, що зустрів ОСОБА_13 , точної дати не пам`ятає, останній дістав 100 доларів, які були мокрі та попросив їх поміняти, вказавши, що знайшов їх біля пожарки. Прийшовши до ОСОБА_19 з проханням поміняти долари на гривні, останній відмовив оскільки стара купюра. Тоді він пішов до ОСОБА_20 , той йому їх поміняв, давши три тисячі з лишком гривень, точної суми не пам`ятає.

ОСОБА_21 суду пояснив, що 17 грудня 2023 року, він повернувся додому із заробіток, за декілька днів після його приїзду, до нього додому прийшов ОСОБА_12. Почав говорити, що брат в госпіталі і треба гривні, та дав 100 доларів, які він поміняв на гривні. А через місяць дізналися, що вони крадені.

ОСОБА_22 вказав, що у 2023 році, точної дати пам`ятає, бачив, як ОСОБА_13 вийшов від гаража ОСОБА_19 , в руках нічого не було. Він запитав «що ти там робиш?», на що ОСОБА_13 відповів, що ОСОБА_19 немає вдома і пішов у напрямку свого проживання. Близько 11 год приїхав ОСОБА_23 , і він сказав йому про те, що ОСОБА_13 ходив на його подвір`ї.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, крім часткового визнання вини обвинуваченим, за викладених вище обставин, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, зокрема:

- витягом з ЄРДР кримінального провадження №0000045 від 16.01.2024 року;

- рапортом про прийняття та реєстрацію заяви в ІТС ІПНП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області 16.01.2024 року за №334, заявник ОСОБА_5 ;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.01.2024 року від ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду місця події від 16.01.2024 року з додатками за місцем проживання ОСОБА_5 ;

- письмовою заявою ОСОБА_16 про добровільну видачу грошової купюри номіналом 100 доларів США №58635774А, яку йому надав ОСОБА_14 від 16.01.2024 року;

- протоколом прийняття речей і документів, які були добровільно видані (надані) для приєднання до матеріалів кримінального провадження від 16.01.2024 року;

- постановою про визнання речей речовими доказами від 16.01.2024 року, а саме грошової купюри номіналом 100 доларів США серії НА №58635774А та слідів пальців рук;

- ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19.01.2024 року про накладення арешту на майно, а саме на грошову купюру номіналом 100 доларів США серії НА №58635774А;

- висновком експерта №СЕ-19/103-24/912-Д від 23.01.2024 року з додатками, відповідно до якого сліди пальців рук, від копійовані на липку стрічку та вилучені 16.01.2024 року під час проведення огляду місця події, залишені середнім та безіменним пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 ;

- письмовою заявою ОСОБА_21 про добровільну видачу купюри номіналом 100 доларів США серії РЕ №16256839В від 26.01.2024 року;

- протоколом прийняття речей і документів, які були добровільно видані (надані) для приєднання до матеріалів кримінального провадження від 26.01.2024 року;

- постановою про визнання речей речовими доказами від 26.01.2024 року, а саме грошової купюри номіналом 100 доларів США серії РЕ №16256839В;

- протоколом огляду речей від 29.01.2024 року з додатками;

- ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 31.01.2024 року про накладення арешту на майно, а саме на грошову купюру номіналом 100 доларів США серії РЕ №16256839В (серія 2017);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.01.2024 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 з відеозаписом слідчої дії.

Відтак, показання потерпілого ОСОБА_5 узгоджуються з іншими вищеперерахованими доказами та поясненнями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які є чіткими та послідовними у їх взаємозв`язку.

Перевіривши обставини на предмет їх відповідності, суд дійшов висновку, що у потерпілого не було підстав обмовляти обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки грошових коштів, оскільки будь-яких обставин, які б доводили їх неприязні відносини, що могли би призвести до цього, під час розгляду справи судом встановлено не було. Обвинувачений безпосередньо у судовому засіданні вказав, що допомагав потерпілому ОСОБА_5 по господарству, як і іншим односельчанам, та вважав, що вказані кошти він заробив під час такої допомоги та не заперечував тієї обставини, що проник до будинку потерпілого з метою крадіжки. Заперечення обвинуваченого щодо викрадення 5000 гривень спростовується сукупністю вказаних доказів, серед іншого, слідчим експериментом, під час якого обвинувачений детально розповів обставини скоєння ним крадіжки та продемонстрував, як проникав до будинку та місце (верхня антресоль дерев`яної шафи), де і в якій кількості забрав кошти, а саме в сумі 200 доларів. При цьому заперечував, що відкривав сервант (шафа зі скляними дверима), де зберігались гривні. Між тим, під час огляду місця події, відповідно до протоколу вказаної слідчої дії від 16.01.2024 року на скляній поверхні шафи (місце, на яке вказував потерпілий, як місце зберігання грошових коштів) досудовим розслідуванням виявлено відбитки пальців рук, які згідно експертного висновку №СЕ-19/103-24/912-Д від 23.01.2024 року належать ОСОБА_6 , що спростовує доводи обвинуваченого.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, а їх сукупність - з точки зору взаємозв`язку є достатньою для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод в наданні доказів, їх дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідивши та перевіривши усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння події, викладеної в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством та узгоджуються між собою.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, встановлених судом.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ст. 65-67 КК України суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує, що вчинений ОСОБА_6 злочин, згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, розмір завданої шкоди, а також часткове визнання вини обвинуваченим у вчиненому.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання за мінімальною межею санкції ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Разом з тим, суд враховує характеризуючі дані вказаної особи, зокрема, ОСОБА_6 в порядку ст.89 КК України не судимий, негативно характеризується за місцем проживання, документальні дані про звернення за психіатричною допомогою відсутні, перебуває під наглядом у лікаря-нарколога з 2012 року, та позицію потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, вказавши, що застосування до ОСОБА_6 умовного покарання, на його думку, буде достатньо.

Отже, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України за його максимальною межею, яке буде достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, правами потерпілого та особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

На підставі положень ч.2 ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати за залучення експертів.

Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст. 373, 374, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи від 23.01.2024 року №СЕ-19/103-24/912-Д у розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Арешт на майно, накладений на підставі ухвал слідчого судді Камінь-Каширського суду Волинської області від 19.01.2024 року та 31.01.2024 року, - скасувати.

Речові докази, а саме:

- грошові купюри номіналом 100 доларів США серії НА №58635774А, та номіналом 100 доларів США серії РЕ №16256839В, які передані уповноваженій особі філії АТ КБ «ПриватБанк» за адресою просп. Молоді, 4, м. Луцьк - повернути законному володільцю;

- сліди пальців рук, виявлені та вилучені під час огляду місця події 16.01.2024 року, які знаходять в камері схову речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_24