справа № 208/9517/24
№ провадження 1-кс/208/2002/24
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 (в режимі відео конференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління головного управління Національної поліції в Донецької області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , про арешт майна в межах кримінального провадження 0002078 від 13.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчийзвернувся до слідчого судді із клопотанням, в якому просить накласти арешт на грошові кошти із забороною їх відчужувати (в частині видаткових операцій, крім обов`язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати) та зупинити видаткові операції, а також користуватись ними у будь який спосіб до завершення досудового розслідування та судового розгляду (до скасування арешту майна в порядку встановленому КПК України) по банківському рахунку НОМЕР_1 , до якого прив`язана банківська карта № НОМЕР_2 який відкрито та обслуговується АТ КБ «ПриватБанк» (юридична адреса: АДРЕСА_1 ) через відповідну філію або представництво, розташоване в м. Краматорськ, Донецької області, у тому числі призупинити видачу готівкових коштів, перерахування на кореспондентські рахунки, перерахування на інші поточні рахунки юридичних і фізичних осіб - суб`єктів господарської діяльності. Зобов`язати відповідальних осіб АТ КБ «ПриватБанк» надати повні відомості щодо суми грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 . Розгляд клопотання просив провести без виклику власника майна з метою забезпечення арешту майна.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання з підстав, наведених у його мотивувальній частині, просив його задовольнити.

Власник майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, про розгляд клопотання не повідомлявся, в судове засідання не викликався, оскільки слідчим доведено, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області за процесуального керівництва прокурорів Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони здійснюється досудове розслідування кримінального провадження зареєстрованого до Єдиного реєстру досудових розслідувань

№ ч. 3 ст. 201-2, за фактом продажу товарів гуманітарного призначення на території Донецької області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , використовує н.м.т. НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , військовослужбовець НОМЕР_5 окремої інженерної бригади Збройних сил України (дислокується у АДРЕСА_3 та на даний час прикомандирований до ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та громадянин України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 організували механізм матеріального збагачення шляхом протиправного відчуження автомобілів, які були ввезені в Україну представниками вказаної Благодійної організації у вигляді гуманітарної допомоги.

02.08.2024 оперативний покупець ОСОБА_8 діючи під контролем працівників правоохоронного органу через платіжний термінал самообслуговування АТ КБ «Приват Банк» перерахував на банківську картку ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 100000 гривень 4 платежами по 25000 гривень, як передплату за автомобіль Hyundai GALLOPER 2000 р.в.

03.08.2024р. ОСОБА_7 привіз автомобіль Hyundai Galloper 2000р.в. до м. Покровськ та продав його ОСОБА_9 за грошові кошти у розмірі 218 000 (двісті вісімнадцять) тисяч гривень, надавши при цьому ОСОБА_10 тимчасовий реєстраційний талон транспортного засобу, що зареєстрований на Благодійний фонд «Незламність. УА.» та акт приймання передачі вищевказаного автомобіля за підписом директора благодійної організації ОСОБА_11 .

18.09.2024 оперативний покупець ОСОБА_8 діючи під контролем працівників правоохоронного органу зі своєї карти АТ КБ «Приват Банк» перерахував на банківську картку ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 40000 гривень як він домовися раніше із ОСОБА_7 передплата за автомобіль Jeep Grand Cherokee 1999 р.в, та автомобіль KIA SORENTO 2004 р.в.

08.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпрпетровської області від 17.09.2024 було здійснено тимчасовий доступ до речей та документів які містять банківську таємницю, а саме до банківського рахунку НОМЕР_1 , до якого приєднано банківську картку № НОМЕР_2 ОСОБА_7 .

В ході аналізу наданої АТ КБ «Приват Банк» інформації щодо банківських рахунків ОСОБА_7 факт переказів грошових коштів оперативним покупцем на розрахунковий рахунок ОСОБА_7 підтверджений. Таким чином ОСОБА_7 використовує свою банківську картку з метою отримання грошових коштів від продажу товарів гуманітарного призначення.

Таким чином, станом на сьогоднішній час виникла необхідність у накладенні арешту та зупинення видаткових операцій по банківському рахунку, НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 який відкрито та який обслуговується АТ КБ «Приват Банк» у тому числі призупинити видачу готівкових коштів, перерахування на кореспондентські рахунки, перерахування на інші поточні рахунки юридичних і фізичних осіб - суб`єктів господарської діяльності тощо.

Незастосування таких заходів може привести до втрати майна, а саме: грошових коштів та ОСОБА_7 може продовжити вчиняти нові аналогічні злочини із використанням зазначеного банківського рахунку.

Згідно з ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частиною 2 ст. 91 КПК України передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, а також шляхом проведення інших процесуальних дій, передбаченим цим Кодексом.

Згідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт.

Відповідно до ст. 132 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на кошти, зупинення видаткових операцій з грошовими коштами та зупинення видаткових операцій з коштами, які надійшли на рахунок та вже знаходяться на рахунку, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, враховуючи що підставою клопотання є необхідність збереження речових доказів та забезпечення виконання покарання, оскільки санкція ч.3 ст. 201-2 КК України передбачає конфіскацію майна, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, клопотання підлягає задоволенню в частині накладення арешту на грошові кошти.

Також, у клопотанні про накладання арешту однією з вимог є зобов`язання відповідальних осіб АТ КБ «ПриватБанк» надати повні відомості щодо суми грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , що не відповідає вимогам ст. ст. 170, 173 КПК України, за якими розглядається вказане клопотання, а є підставою для звернення до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до документів.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти із забороною їх відчужувати (в частині видаткових операцій, крім обов`язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати) та зупинити видаткові операції, а також користуватись ними у будь який спосіб до завершення досудового розслідування та судового розгляду (до скасування арешту майна в порядку встановленому КПК України) по банківському рахунку НОМЕР_1 , до якого прив`язана банківська карта № НОМЕР_2 , який відкрито та обслуговується АТ КБ «ПриватБанк» (юридична адреса: АДРЕСА_1 ) через відповідну філію або представництво, розташоване в м. Краматорськ, Донецької області, у тому числі призупинити видачу готівкових коштів, перерахування на кореспондентські рахунки, перерахування на інші поточні рахунки юридичних і фізичних осіб - суб`єктів господарської діяльності.

В іншій частині клопотання відмовити.

Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 14.10.2024 року.

Суддя ОСОБА_1