Справа № 317/4639/24
Провадження № 1-кп/317/418/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з СІ-10),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000524 від 23 листопада 2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді помічника гранатометника 2-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді помічника гранатометника 2-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22 листопада 2023 року, приблизно о 14 год. 15 хвил., перебуваючи у місці несення служби, розташованому на території Запорізького району, Запорізької області, у присутності командира зведеної роти НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_3 ) старшого лейтенанта ОСОБА_5 , який відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира зведеної роти НОМЕР_2 бригади оперативного призначення Національної гвардії України старшого лейтенанта ОСОБА_5 заступити в якості мобільної групи швидкого реагування на околиці північно-східної частини АДРЕСА_2 поблизу позиції з умовною назвою «Шахтар», з метою посилення оборонних дій 128 окремої гірсько-штурмової бригади та забезпечення їх підрозділу боєприпасами, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи і пояснив, що дійсно 22.11.2023 р. приблизно о 14.15 годині, не виконав бойовий наказ командира, оскільки переймався за своє життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі ніким не оспорюються і вважає достатнім обмежитись тільки допитом обвинуваченого та вивченням документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого - раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, посередньо характеризується за місцем несення військової служби, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні та в суді та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю, в скоєному розкаявся. Кримінальним правопорушенням, яке інкриміновано ОСОБА_4 , шкоду нікому не завдано, цивільний позов ніким не заявлявся.

Крім того, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024, за іншим кримінальним провадженням за ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в ізоляції від суспільства, проте покарання необхідно призначити в мінімальному розмірі. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

Цивільний позов, судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд зобов`язаний при ухваленні вироку прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Судом встановлено, що на даний час ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2024 ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наведених обставин, суд вважає доцільним запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Керуючись ст.ст. 349, 367-371, 374-376, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжні заходи обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1