УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/11128/21

Провадження № 1-кп/638/525/24

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисників: адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0003553 від 07 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, яка має вищу медичну освіту, розлученої, працює у КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» лікарем-гастороентерологом у гастроентерологічному відділенні, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 139 КК України,

установив:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючи лікарем-гастроентерологом у гастроентерологічному відділенні КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», будучи медичним працівником, який, відповідно до ст. 78 ЗУ «Основи законодавства про охорону здоров`я» від 19.11.92 № 2801-XII, зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу, діючи умисно і протиправно, без поважних причин не надала хворому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допомогу, яку вона зобов`язана була надати хворому, як лікуючий лікар, завідомо знаючи, що це може мати тяжкі наслідки для хворого, що в подальшому спричинило смерть ОСОБА_14 , за наступних обставин.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу.

Частиною першою статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 визначено, що медична допомога це діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до статті 35-3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 третинна (високоспеціалізована) медична допомога це медична допомога, що надається в амбулаторних або стаціонарних умовах у плановому порядку або в екстрених випадках і передбачає надання консультацій, проведення діагностики, лікування хвороби, травм, отруєнь, тощо.

Лікуючим лікарем з надання третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги є лікар закладу охорони здоров`я, що забезпечує надання такої допомоги, який отримав підготовку за відповідною спеціальністю і має кваліфікаційну категорію не нижче першої.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому Основами законодавства України про охорону здоров`я порядком. Обов`язком лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Статтею 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992 визначено, що медичні та фармацевтичні працівники зобов`язані:

?сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу;

?безоплатно надавати відповідну невідкладну медичну допомогу громадянам у разі нещасного випадку та в інших екстремальних ситуаціях;

?поширювати наукові та медичні знання серед населення, пропагувати, в тому числі власним прикладом, здоровий спосіб життя;

?дотримуватись вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю;

?постійно підвищувати рівень професійних знань та майстерності;

?надавати консультативну допомогу своїм колегам та іншим працівникам охорони здоров`я.

?

Відповідно до Клятви лікаря, затвердженої Указом Президента України №349 від 15.06.1992, лікарі, впродовж всього свого життя зобов`язані: усі знання, сили та вміння віддавати справі охорони та поліпшення життя людини, лікуванню і запобіганню захворюванням, надавати медичну допомогу всім, хто її потребує, тощо.

Згідно з п. 2.2 Розділу 2 Етичного кодексу лікаря України, прийнятого та підписаного 27.09.2009 на Всеукраїнському з`їзді лікарських організацій та всеукраїнського лікарського товариства, лікар виконує свої обов`язки з повагою до життя, гідності і особистості кожного пацієнта на основі морально-етичних принципів суспільства, виходячи з Клятви лікаря України та Етичного кодексу.

У п. 2.3 Розділу 2 Етичного кодексу лікаря України зазначено, що лікар несе повну відповідальність за свої рішення і дії щодо життя та здоров`я пацієнтів. Він зобов`язаний систематично вдосконалювати свій професійний рівень, використовуючи у своїй діяльності найбільш ефективні відомі раніше і новітні досягнення медичної науки.

Відповідно до п. 3.2 Розділу 3 Етичного кодексу лікаря України лікар несе відповідальність за якість і гуманність медичної допомоги, яка надається пацієнтам, та будь-яких інших професійних дій щодо втручання в життя та здоров`я людини. У своїй роботі він зобов`язаний дотримуватись Конституції і законів України, діючих нормативних документів стосовно лікарської практики, з урахуванням особливостей захворювання, використовувати методи профілактики, діагностики і лікування, які вважає найбільш ефективними в кожному конкретному випадку, виходячи з інтересів хворого. У разі необхідності лікар зобов`язаний звернутися за допомогою своїх колег.

Згідно з п. 3.3 Розділу 3 Етичного кодексу лікаря України дії лікаря повинні бути спрямовані на досягнення максимальної користі для життя і здоров`я пацієнта, його соціального захисту.

Лікар зобов`язаний приділяти пацієнту достатньо часу і уваги, необхідних для встановлення правильного діагнозу, виконання повного обсягу допомоги, обґрунтування приписів і рекомендацій щодо подальшого лікування, надання їх хворому у детальному і зрозумілому для нього вигляді.

Вказані вимоги законодавства закріплені також і в посадовій інструкції лікаря-гастроентеролога гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» та правилах внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня».

Так, відповідно до посадової інструкції лікаря-гастроентеролога гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», затвердженої генеральним директором 12.06.2018, у відповідності із завданнями та обов`язками, закріпленими у ст. 2, лікар-гастроентеролог зобов`язаний:

2.2. надавати за фахом висококваліфіковану, спеціалізовану стаціонарну медичну допомогу дорослому населенню;

2.7. інформувати хворих про можливі ускладнення та їх потенціальний ризик під час обстеження та лікування, отримувати підпис пацієнтів у історії хвороби про надану інформацію;

2.8. залучати до роботи лікарів суміжних спеціальностей;

2.9. використовувати в роботі сучасні методи та засоби діагностики, лікування, профілактики, реабілітації хворих;

2.11. якісно та в повному обсязі оформлювати медичну документацію;

2.12. проводити огляд усіх прийнятих до курації хворих в день вступу, терміново консультувати у завідуючого усіх важких хворих;

2.14. щодня, проводити обходи доручених хворих, важких хворих оглядати декілька разів на день (за потребою), вносити необхідні корекції до обстеження і лікування, що відображувати у історії хвороби. Записи повинні бути щоденними, або, за потребою, частішими;

2.18 надавати невідкладну медичну допомогу пацієнтам, які знаходяться на території відділення та лікарні, у разі необхідності;

2.20. при неможливості встановлення остаточного діагнозу, ефективності лікування звертатись до завідувача гастроентерологічним відділенням з метою організації консиліуму із залученням фахівців відділень чи консультантів із числа професорсько-викладацького складу Харківського національного медичного університету;

2.22. згідно до графіка здійснювати денні, нічні та святкові чергування, щомісяця завіряти графік підписом про інформованість щодо призначених чергувань;

2.31. здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів та своєчасно відправляти екстрене повідомлення з відмітками в історії хвороби;

2.43. дотримуватись правил медичної етики та деонтології з пацієнтами та співробітниками лікарні;

2.46. виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом, накази КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» та інші.

Відповідно до ст. 3 посадової інструкції лікаря-гастроентеролога гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», лікар має право:

3.4. призначати та відміняти діагностичне-лікувальне призначення, залежно від стану хворого;

3.5. у разі ургентного стану хворого самостійно приймати рішення щодо його госпіталізації. Планову госпіталізацію погоджувати із завідувачем профільного відділення;

3.6. залучати лікарів інших спеціальностей для проведення консультацій пацієнтам та інші.

Згідно зі ст. 4 посадової інструкції лікаря-гастроентеролога гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», лікар-гастроентеролог стаціонарного відділення несе відповідальність за:

за свою діяльність у відповідності до чинного законодавства та нормативно-правових актів, що визначають діяльність закладів охорони здоров`я, якість надання профільної допомоги хворим;

за організацію і проведення усього комплексу заходів та обов`язків складених на нього посадовою інструкцією;

у випадку невиконання або неякісного виконання своїх обов`язків може бути притягненим до дисциплінарної або кримінальної відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Окрім цього, відповідно до глави 3 правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», затверджених протоколом загальних зборів трудового колективу КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» від 01.10.2019 № 2, до основних обов`язків працівників відносяться:

виконання вимог посадової інструкції;

дотримання професійних обов`язків медичних і фармацевтичних працівників, зокрема вимог професійної етики та деонтології, збереження лікарської таємниці, надання першої невідкладної допомоги та інших обов`язків, передбачених законодавством.

Згідно з положенням про гастроентерологічне відділення, затвердженого головного лікаря КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» до основних завдань гастроентерологічного відділення відносяться: надання доступної своєчасної стаціонарної висококваліфікованої спеціалізованої медичної допомоги 3 рівня з гастроентерологічною патологією; проведення комплексу заходів з профілактики, діагностики, лікування та реабілітації гастроентерологічних хворих з дотриманням міжнародних принципів доказової медицини та галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до обов`язків, визначених вищезазначеним положенням гастроентерологічне відділення, зобов`язане: надавати доступну, своєчасну та якісну медичну допомогу, вести медичну документацію, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.

Лікар-гастроентеролог гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_9 у 1992 році з відзнакою закінчила Харківський медичний інститут за спеціальністю «лікувальна справа». Згідно з наказом Харківської медичної академії післядипломної освіти №123-ц від 04.04.2003 ОСОБА_9 присвоєно звання лікаря спеціаліста за спеціальністю «гастроентерологія».

В КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_9 працює з 1992 року, згідно з наказом №148 від 06.08.1992 прийнята на посаду лікаря-інтерна реаніматологічного відділення, а в подальшому згідно з наказом № 163-к від 22.07.1994 року переведена на посаду лікаря гастроентерологічного відділення Харківської областної клінічної лікарні.

Таким чином, лікар-гастроентеролог гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_9 мала достатній рівень знань за кваліфікацією та досвід роботи за фахом «Гастроентерологія» і «Терапія».

При цьому, під час лікування хворого ОСОБА_14 умисно порушила вимоги Конституції України, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19.11.1992, Клятви лікаря України, затвердженої Указом Президента України № 349 від 15.06.1992, Етичного кодексу лікаря України, посадової інструкції лікаря-гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», а також Правила внутрішнього трудового розпорядку та Положення про гастроентерологічне відділення лікарні.

ОСОБА_9 , будучі кваліфікованим лікарем, достовірно знаючи про наявність в анамнезі у хворого ОСОБА_14 гіпертонічної хвороби 2 ступеня, ішемічної хвороби серця, стану після перенесеного у 2018 році аорто-коронарного шунтування, усвідомлюючи, що у хворого має місце раптове погіршення стану його здоров`я та не проведення повного та своєчасного обстеження, не встановлення вірного діагнозу та ненадання у зв`язку з цим необхідної, достатньої, своєчасної медичної допомоги, може призвести до тяжких наслідків для здоров`я хворого ОСОБА_14 , у тому числі до його смерті, допускаючи настання таких наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, без поважних причин не надала хворому ОСОБА_14 необхідну у конкретному випадку медичну допомогу.

Так, 29.08.2019 ОСОБА_14 за самозверненням було госпіталізовано до гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня». Лікарем приймального відділення, при огляді, хворому ОСОБА_14 встановлено первинний діагноз: хронічний холецистопанкреатит, стадія загострення, гострий панкреатит?, Ішемічна хвороба серця, Діфузний кардіосклероз, серцева недостатність 3 ступеня, стан після аорто-коронарного шунтування (2018) та призначено певні рекомендації щодо лікування останнього.

Лікуючим лікарем хворого ОСОБА_14 призначена лікар гастроентерологічного відділення лікар-гастроентеролог КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_9

30.08.2019 о 09:00 хворого ОСОБА_14 оглянуто лікуючим лікарем-гастроентерологом ОСОБА_9 , встановлено: стан середньої важкості, та призначено проведення інструментальних обстежень, таких як: фіброгастродуоденоскопія (візуалізація стану слизової оболонки верхньої частини травного тракту: стравохід, шлунок, дванадцятипала кишка) та ультразвукове дослідження органів черевної порожнини і серця, які, без поважних причин, виконані не були.

Разом із цим, 31.08.2019 огляд хворого ОСОБА_14 не проводився.

Згідно з даними температурного листка з медичної карти стаціонарного хворого № 913927, у хворого ОСОБА_14 01.09.2019 зафіксовано підвищення температури тіла до позначки 39 градусів Цельсію, тобто мало місце раптове погіршення стану хворого.

В ході огляду хворого ОСОБА_14 01.09.2019 о 20:00 лише на підставі скарг останнього на відчуття жару, слабкість, пітливість, біль у правому підребер`ї, лікар ОСОБА_9 встановила стан хворого середньої тяжкості, відмітила підвищення у останнього температури тіла, при цьому без застосування додаткових методів обстеження стану хворого, лабораторних досліджень, спрямованих на з`ясування причин погіршення стану хворого, призначила лише антибактеріальну та дезінтоксикаційну терапію (антибіотик «Зинацеф» та плазмозамісний засіб «Реосорбілакт»).

Крім того, 02.09.2019 лікуючий лікар ОСОБА_9 , залишаючись вранці на робочому місці після чергування в період часу з 09:00 до 10:00, оглянула хворого ОСОБА_14 та не оцінила належним чином його стан, не взяла до уваги відсутність покращень, достовірно знаючи про розвиток гіпертермії, не ознайомилась з результатами усіх призначених клінічних аналізів, у т.ч. крові, згідно якого у хворого з`явились ознаки запального процесу, та, будучи зобов`язаною надати йому адекватну медичну допомогу, не змінила тактику обстеження та лікування, спрямованих на встановлення причин погіршення стану хворого, встановлення вірного діагнозу, своєчасно не залучила з цього приводу для надання консультацій лікарів інших відділень, не зробила аналіз крові на стерильність та не посилила антибактеріальну та дезінтоксикаційну терапію, не перевела хворого до відділення інтенсивної терапії для подальшого його лікування.

Таким чином, при наявності у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню станом на 02.09.2019 він потребував переводу до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної та дезінтоксикаційної терапії, що ОСОБА_9 зроблено не було.

Отже, лікар ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що стан хворого ОСОБА_14 з 29.08.2019 до 02.09.2019 не змінився у бік покращення, а, навпаки, має місце раптове погіршення стану хворого ОСОБА_14 , внаслідок розвитку гіпертермії, не встановивши із застосуванням лабораторних та інструментальних методів досліджень причину погіршення його стану та, будучи зобов`язаною, як його лікар, надати медичну допомогу, не зважаючи на відсутність покращеннь стану хворого, не забезпечила надання останньому медичної допомоги, яку потребував ОСОБА_14 .

Після чого, продовжуючи свою злочинну бездіяльність, лікуючий лікар ОСОБА_9 , яка відповідає за процес лікування пацієнта та надання третинної (високоспеціалізованої) стаціонарної медичної допомоги хворому, організацію і проведення усього комплексу заходів, не надавши необхідної та достатньої медичної допомоги хворому ОСОБА_14 , покинула розташування відділення, не організувавши подальше здійснення медичного спостереження хворого ОСОБА_14 , як тяжко хворого або такого, що потребує постійного спостереження, черговими лікарями гастроентерологічного відділення, черговими лікарями лікарні, середнім та молодшим медичним персоналом у свою відсутність.

Після огляду хворого ОСОБА_14 03.09.2019 о 10:30 лікуючий лікар-гастроентеролог ОСОБА_9 , не зважаючи на відсутність покращень стану хворого, наявності стабільно високої температури тіла, ігноруючи результати лабораторних досліджень, зокрема загального аналізу крові № 992 від 02.09.2019, який свідчив про наявність у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню та необхідність переведення останнього до відділення інтенсивної терапії, не призначила аналіз крові на стерильність, що було гостро показано за медичними показниками стану хворого ОСОБА_14 станом ще на 02.09.2019, відображеними в історії хвороби (медична карта стаціонарного хворого № 9.13927, форма № 003/о, затверджена Наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110) та прийняла рішення продовжити медикаментозну терапію згідно листа попередніх лікарських призначень, таким чином не забезпечила навіть необхідного мінімуму медичної допомоги, яку потребував хворий ОСОБА_14 .

Після чого, 03.09.2019 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я: скарги на виражену слабкість, підвищення температури тіла до 38 градусів Цельсія, зниження артеріального тиску до 60/40, ОСОБА_14 неодноразово оглядався черговим лікарем ОСОБА_15 та, за ініціативою останньої, черговим лікарем-анестезіологом відділення інтенсивної терапії (по лікарні), ОСОБА_16 .

У подальшому, 04.09.2019 о 03:50 під час повторного огляду ОСОБА_14 черговим лікарем анестезіологом ОСОБА_16 , у зв`язку із вкрай важким станом здоров`я хворого переведено у відділення інтенсивної терапії для подальшого лікування, де 05.09.2019 о 02:00 наступила смерть останнього.

Таким чином, ОСОБА_9 , маючи вищу медичну освіту, кваліфікаційний досвід у роботі та атестаційну категорію за спеціальністю «гастроентеролог», неналежно виконуючи свої професійні обов`язки лікаря-гастроентеролога, внаслідок недбалого ставлення до них, достовірно знаючи, що стан хворого ОСОБА_14 у період часу з 29.08.2019 до 02.09.2019 не змінився у бік покращення, а, навпаки, не зважаючи на допомогу, що нею надавалась, погіршувався, у т.ч. внаслідок розвитку гіпертермії, не встановивши, із застосуванням лабораторних та інструментальних методів досліджень, причину погіршення його стану та будучи зобов`язаною, як його лікуючий лікар, надати адекватну, належну та в повному об`ємі медичну допомогу, не беручи до уваги відсутність покращень стану хворого, не ознайомившись своєчасно з результатами вже призначених досліджень, не проконтролювавши виконання інструментальних досліджень, не забезпечила останньому надання кваліфікованої медичної допомоги, яку потребував ОСОБА_14 на час перебування на стаціонарному лікуванні в гастроентерологічному відділенні КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня».

Таким чином, відмічене погіршення стану хворого щодо наявності у нього ознак септичного стану та несвоєчасне надання йому адекватної згідно медичним показникам допомоги стало наслідком бездіяльності лікуючого лікаря ОСОБА_9 , яка, згідно з посадовою інструкцією, повинна була здійснювати контроль за тактикою медикаментозного лікування ОСОБА_14 з урахуванням його стану.

Так, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-170-2019 від 25.05.2020 встановлено, що 01.09.2019 о 20.00 год. у ОСОБА_14 з`явилися скарги на відчуття жару, слабкість, пітливість, біль у правому підребер`ї. Пальпаторно болісність в гіпогастрії та в ділянці сечового міхура. Було додано до лікування антибактеріальний препарат «зинацеф». 02.09.2019 о 12.30 у хворого зафіксовано підвищення температури тіла до 39?С при наявності результатів «ранкового» (о 09.34 год.) загального аналізу крові, які свідчать про: наявність у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню, переважно за рахунок впливу бактеріальних токсинів та ауто лізису тканин; різке зниження реактивності організму з можливим розвитком синдрому полі органної недостатності; не забезпечення природними системами детоксикації та проводимою медикаментозною терапією компенсації ендогенної інтоксикації (декомпенсація).

Все це було приводом для посилення антибактеріальної та дезінтоксикаційної терапії з переводом хворого до відділення інтенсивної терапії.

У подальшому стан хворого ОСОБА_14 погіршувався, проте до відділення інтенсивної терапії він був переведений лише о 03-50 04.09.2019 року де 05.09.2019 року о 02-00 наступила смерть останнього.

Таким чином, внаслідок ненадання в період з 01.09.19 по 04.09.19 лікуючим лікарем ОСОБА_9 медичної допомоги хворому ОСОБА_14 , а саме зміни тактики обстеження, спрямованого на встановлення причини раптового погіршення стану хворого ОСОБА_14 , з урахуванням розвитку гіпертермії, встановлення вірного діагнозу та не призначенням у зв`язку з цим ефективного лікування, у хворого ОСОБА_14 , 02 вересня 2019 року, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-170-2019 від 25.05.20 розвилась ендогенна інтоксикація важкого ступеню.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-170-2019 від 25.05.20 смерть ОСОБА_14 настала внаслідок синдрому системної запальної реакції з подальшою реалізацією у сепсис (в формі септицемії) з розвитком поліорганної недостатності (ниркової в першу чергу, серцево-судинної, дихальної).

В даному випадку, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-170-2019 від 25.05.2020 мали місце дефекти надання медичної допомоги у вигляді «бездіяльності лікаря», які перебувають в наявному причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_14 .

Таким чином, ОСОБА_9 допустила дефект у наданні ОСОБА_14 медичної допомоги: при отриманні 02.09.2019 року результатів клінічного аналізу крові та аналізу крові на рівень С-реактивного білка, які свідчили про запальний процес в організмі з ознаками ендогенної інтоксикації важкого ступеню, не забезпечила природними системами детоксикації та медикаментозною терапією, що проводилась, компенсації ендогенної інтоксикації, хоча у той же день були підстави для проведення аналізу крові на стерильність, який був виконаний лише через 2 дні, тобто критично несвоєчасно.

У період часу з 02.09.2019 до моменту переводу ОСОБА_14 до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної і дезінтоксикаційної терапії (04.09.2019 о 03:50), лікуючій лікар ОСОБА_9 повинна була перевести хворого ОСОБА_14 до відділення інтенсивної терапії, ураховуючи дані клінічних оглядів, наявні дані лабораторних досліджень (загальний аналіз крові показники С-реактивного білку крові), які були інтерпретовані не правильно, не проведені інші лабораторні дослідження (загальний аналіз крові із лейкоцитарною формулою, визначення показника прокальцитоніну, бактеріологічне дослідження крові) для верифікації стану ОСОБА_14 .

Таким чином, лікар ОСОБА_9 в період з 29.08.2019 по 04.09.2019 без поважних причин, легковажно, розраховуючи на ненастання тяжких наслідків для здоров`я та життя, не надала належної, своєчасної і кваліфікованої медичної допомоги хворому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку вона зобов`язана була надати відповідно до чинного законодавства та нормативно-правових актів, що визначають діяльність закладів охорони здоров`я, якість надання профільної допомоги хворим. Як лікуючий лікар, завідомо знаючи, що ненадання своєчасної медичної допомоги може мати тяжкі наслідки для хворого у вигляді його смерті, не надала достатньої медичної допомоги хворому ОСОБА_14 , не змінила своєчасно тактику обстеження та лікування, спрямовані на встановлення причин погіршення стану хворого ОСОБА_14 , з урахуванням розвитку гіпертермії, встановлення вірного діагнозу, не призначила ефективного, відповідно до усіх життєвих показників хворого, лікування. ОСОБА_9 в межах своєї компетенції не змінила у бік посилення антибактеріальну та дезінтоксикаційну терапію в умовах гастроентерологічного відділення та не вжила заходів для переведення хворого ОСОБА_14 до відділення інтенсивної терапії.

Згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 031-85-2020 від 16.11.2020 встановлено, що:

-при надходженні пацієнта у відповідне відділення лікарні у робочий час, він потрапляю у «розпорядження» лікуючого лікаря, у неробочий час - чергового лікаря відділення, якого у наступний день «змінює» лікуючий лікар;

-лікуючий/черговий лікар «повторює» такі ж самі дії лікаря приймального відділення, попередньо вивчивши його дані, за необхідністю розширює обсяг лабораторно-інструментальних обстежень, призначає лікування.

Як вбачається з вищенаведеного, вся «відповідальність» за процес лікування пацієнта перебуває за лікуючим лікарем, у разі його відсутності за черговим лікарем відділення.

Враховуючи встановлену наявність дефектів в наданні медичної допомоги ОСОБА_14 доцільно «розмежувати» надання медичної допомоги ОСОБА_14 на три етапи:

- перший: з моменту госпіталізації до ранку 02.09.2019;

- другий: з ранку 02.09.2019 моменту перевода ОСОБА_14 о 03:50 04.09.2019 до відділення інтенсивної терапії;

- третій: з 03:50 04.09.2019 до моменту настання смерті ОСОБА_14 о 01:30 05.09.2019.

На першому етапі: при першому огляді ОСОБА_14 лікуючим лікарем о 09:00 30.08.2019 було призначено проведення ОСОБА_14 інструментальних обстежень, як фіброгастродуоденоскопія (візуалізація стану слизової оболонки верхньої частини травного тракту- страховід, шлунок, дванадцятипала кишка) та ультразвукове дослідження органів черевної порожнини та серця, які виконані не були.

01.09.2019 року о 20:00 лікарем була призначена антибактеріальна та дезінтоксикаційна терапія (антибіотик зинацеф та плазмозамісний засіб реосорбілакт) лише на підставі скарг ОСОБА_14 при відсутності будь-яких лабораторних підстав для цього.

На третьому етапі при обґрунтованій підозрі щодо наявності септичного стану ОСОБА_14 , всі діагностично-лікувальні заходи були спрямовані на спробу збереження та підтримання життєво-важливих функцій його організму (медикаментозна терапія була достатньо та адекватною).

На другому етапі з ранку 02.09.2019 до моменту переводу ОСОБА_14 о 03:50 04.09.2019 до відділення інтенсивної терапії при наявності підстав для переведення ОСОБА_14 до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної та дезентоксикаційної терапії, в тому числі враховуючи дані клінічного огляду лікарем такого відділення у вечері 03.09.2019 року о 19:30, це зроблено не було, наявні дані лабораторних досліджень (загальний аналіз крові, показники С-реактивного білку крові) не були правильно інтерпретовані, і відповідно, не були проведені інші лабораторні дослідження (загальний аналіз крові із лейкоцитарною формулою, визначення показника прокальцитоніну, бактеріологічне дослідження крові) для верифікації стану ОСОБА_14 на даному етапі діагностичний процес відбувався, але не був завершений зі встановленням причини (діагнозу) такого стану ОСОБА_14 , який у нього мав місце. Медикаментозне лікування ОСОБА_14 на даному етапі було лише симптоматичним щодо проявів перебігу інфекційне запального процесу.

Вище наведене дозволяє стверджувати про те, що при надходженні ОСОБА_14 до лікарні йому був правильно встановлений діагноз і щодо патології травного тракту, і щодо патології серцево-судинної системи.

В подальшому, правильний діагноз щодо наявності сепсису був встановлений лише незадовго до настання смерті ОСОБА_14 (несвоєчасно), що у віддзеркаленні на встановлені, в ході експертизи, дефекти в наданні медичної допомоги. Настання смерті ОСОБА_14 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з такою «несвоєчасністю».

Лікуючий/черговий лікар самостійно встановлює необхідність консультацій лікарями інших (вузьких) спеціальностей в залежності від його інтерпретації причин наявного стану хворого. Наявність при отриманні певних даних та рекомендацій від лікарів інших (вузьких) спеціальностей, лікуючий лікар особисто приймає рішення щодо подальшої тактики лікування.

Вся «відповідальність» за процес лікування пацієнта перебуває за лікуючим лікарем, у разі його відсутності- за черговим лікарем відділення дані лікарі все це зазначають у щоденникових записах ( щодо необхідного обстеження та лікування), дублюючи призначене лікування у «Листку лікарських призначень», при цьому погоджувати це з ким небудь вони не зобов`язані.

Ведучими (основними) в несприятливому перебігу захворювання були як характер самого захворювання (сприятливі умови для транслокації умовно патогенної мікрофлори кишківника), так і дефекти в наданні медичної допомоги у вигляді «бездіяльності лікаря».

Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок «синдрому системної запальної реакції» з подальшою реалізацією у сепсис (в формі септицемії) з розвитком поліорганної недостатності (ниркової, в першу чергу, серцево-судинної та дихальної).

Щодо перебігу захворювання у ОСОБА_14 , в тому числі того, яке стало причиною його смерті, з віддзеркаленням на своєчасність встановлення правильного діагнозу, і відповідно, надання медичної допомоги ОСОБА_14 наявні дефекти у вигляді «бездіяльності лікаря», з якими настання смерті ОСОБА_14 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

При отриманні 02.09.2019 результатів клінічного аналізу крові та аналізу крові на рівень С-реактивного білка (які свідчили про запальний процес в організмі з ознаками ендогенної інтоксикації важкого ступеню, переважно за рахунок впливу бактеріальних токсинів та аутолізису тканин, різке зниження реактивності організму з можливим розвитком синдрому поліорганної недостатності, незабезпечення природними системами детоксикації та проводимою медикаментозною терапією компенсації ендогенної інтоксикації (декомпенсація) в той же день були підстави для проведення аналізу крові на стерильність, який було проведено несвоєчасно лише через 2 дні, тобто, 04.09.2019 (результат якого, до речі, виявився позитивним-бактеріемія, Enterobacter cloacae).

Щодо надання медичної допомоги, в тому числі 04.09.2019, всі діагностично-лікувальні заходи були спрямовані на спробу збереження та підтримання життєво важливих функцій його організму (медикаментозна терапія була достатньою та адекватною як в якісному, так і в кількісному обсязі), які перебували в стадії декомпенсації.

Приймаючи до уваги наявні дані бактеріологічного дослідження- виявлення саме в крові умовно патогенних бактерій (Enterobacter cloacae), які в нормі у людини «перебувають» у шлунково- кишковому тракті, можна вважати, що саме шлунково- кишковий тракт і був джерелом виникнення сепсису (за рахунок транслокації мікрофлори кишківника). Для встановлення джерела сепсису необхідно було провести вивчення, аналіз та синтез отриманих клініко-лабораторних даних з подальшим проведенням бактеріологічного дослідження крові.

У ОСОБА_14 мали місце такі прояви синдрому системної запальної реакції, як підвищення температури тіла вище 38 градусів Цельсії, підвищення частоти серцевих скорочень (більше 90 за хвилину) та частота дихальних рухів (більш 20 за хвилину).

Окрім цього: результат загального аналізу крові від 02.09.2019, які свідчать про ознаки ендогенної інтоксикації важкого ступеню; рівень С-реактивного білка в аналізі крові від 02.09.2019 року>60 мг/л (при нормі Enterobacter cloacae.

Діагноз: «Сепсис з невизначенням вогнища, септичний шок» було встановлено консиліумом лікарів лише 04.09.2019 року о 13:30, хоча підстави для підозри такого діагнозу з подальшою його верифікацією (необхідність визначення рівня прокальцитоніну та бактеріологічного дослідження крові), були ще 02.09.2019.

Погіршення стану хворого ОСОБА_14 , переважно, було обумовлено «транслокацією мікрофлори кишківника» (проходження життєздатних бактерій та їх токсинів з шлунково-кишкового тракту через слизову оболонку в екстраінтестинальні ділянки макроорганізму (в мезентеріальні лімфатичні вузли, печінку, селезінку, кровоплин).

Наявності дефектів в наданні медичної допомоги (з якими настання смерті ОСОБА_14 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку), і щодо «дотримання вимог нормативних документів», і щодо «відповідальності» лікуючого/чергового лікаря.

В даному випадку, мали місце дефекти в наданні медичної допомоги ОСОБА_14 у вигляді «бездіяльності лікаря»: 02.09.2019 при наявності у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню він потребував переводу до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної та дезінтоксикаційної терапії, що зроблено не було.

Окремо слід зазначити, що в даному випадку лікар відділення інтенсивної терапії о 19:30 03.09.2019 не бачив підстав для переведення ОСОБА_14 до відділення інтенсивної терапії, хоча такі «підстави» вже існували майже 1,5 доби.

За умов відсутності вище перелічених дефектів, настання сприятливого наслідку (збереження життя ОСОБА_14 ) могло би мати місце, наявний причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_14 та вищезгаданими дефектами в наданні медичної допомоги.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України - тобто ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобов`язаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу, якщо йому завідомо відомо, що це може мати тяжкі наслідки для хворого, що спричинило смерть хворого.

03 жовтня 2024 року через канцелярію суду надійшло клопотання ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої, яке отримано судом та передано головуючій судді 04 жовтня 2024 року.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 клопотання підтримала та просила його задовольнити, звільнити її від кримінальної відповідальності за скоєння нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження № 0003553 від 07 вересня 2019 року закрити на підставі статті 49 КК України.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 просили клопотання задовольнити, звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 139 КК України у зв`язку із закінченням встановлених ст. 49 КК України строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності в порядку статті 49 КК України та закриття кримінального провадження не заперечувала.

У судовому засіданні представниця потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 проти задоволення клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 139 КК України у зв`язку із закінченням встановлених ст. 49 КК України строків давності притягнення до кримінальної відповідальності заперечувала, посилаючись на те, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності відповідно до приписів ч. 2 ст. 288 КПК України. Та наголосила, що стороною захисту вчинялись дії, направлені, на її думку, на затягування розгляду справи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року клопотання представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 у кримінальному провадженні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у порядку дистанційного судового провадження задоволено.

Судове засідання, яке призначене в приміщенні суду на 12 годину 00 хвилин 03 жовтня 2023 року, та наступні судові засідання постановлено здійснювати із представником потерпілого у порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «ЕаsyCon» (https://easycon.com.ua/).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2023 року клопотання потерпілої ОСОБА_17 у кримінальному провадженні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у порядку дистанційного судового провадження задоволено.

Судові засідання постановлено здійснювати у порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції у порядку дистанційного судового провадження, через електронний кабінет користувача ЄСІТС в системі «Електронний Суд».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2024 року клопотання потерпілого ОСОБА_12 у кримінальному провадженні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у порядку дистанційного судового провадження задоволено.

Судові засідання із потерпілим ОСОБА_12 постановлено здійснювати в приміщенні суду у порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «ЕаsyCon» (https://easycon.com.ua/).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2024 року клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 у кримінальному провадженні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у порядку дистанційного судового провадження задоволено.

Судові засідання постановлено здійснювати із захисником обвинуваченої - адвокатом ОСОБА_10 у порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції.

30 січня 2024 року потерпіла ОСОБА_18 подала електронною поштою заяву, в якій просила розглядати справу за обвинуваченням ОСОБА_9 без її участі (а. с. 1 том 4).

У судові засідання 04 жовтня 2024 року та 11 жовтня 2024 року потерпілі не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Секретарем судового засідання потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_12 були запрошені до конференції, однак своїм правом не скористались, на зв`язок не вийшли з невідомих суду причин, що вбачається з журналу судового засідання, відповідно до якого, потерпілі знаходяться «офлайн». Жодних заяв та клопотань, зокрема про перенесення cудового засідання, до суду не подали.

Заслухавши думку обвинуваченої, її захисників, прокурора, представника потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів клопотання, суд дійшов такого висновку.

Cудом встановлено, що 21 липня 2019 року в провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 139 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2021 року вищевказаний обвинувальний акт переданий в провадження судді ОСОБА_19 .

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_19 від 02 серпня 2021 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 139 КК України.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_19 від 02 листопада 2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 139 КК України, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2022 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) ОСОБА_1 , у зв`язку з наказом голови суду № 02-03/16 від 14 березня 2022 року про увільнення ОСОБА_19 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, розпорядження № 02-06/213 від 25 жовтня 2022 року.

Матеріали кримінального провадження передані у провадження судді ОСОБА_1 26 жовтня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 319 Кримінального процесуального кодексу України, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо судді позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року кримінальне провадження № 0003553 від 07 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 139 КК України, прийнято до свого провадження.

Кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003553 від 07 вересня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 139 КК України, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні спочатку.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що вона, будучи кваліфікованим лікарем, достовірно знаючи про наявність в анамнезі у хворого ОСОБА_14 гіпертонічної хвороби 2 ступеня, ішемічної хвороби серця, стану після перенесеного у 2018 році аортокоронарного шунтування, усвідомлюючи, що у хворого має місце раптове погіршення стану його здоров`я та не проведення повного та своєчасного обстеження, не встановлення вірного діагнозу та ненадання, у зв`язку з цим, необхідної, достатньої, своєчасної медичної допомоги, може призвести до тяжких наслідків для хворого ОСОБА_14 , у тому числі - до його смерті, допускаючи настання таких наслідків, але, легковажно розраховуючи на їх відвернення, без поважних причин не надала хворому ОСОБА_14 необхідну у конкретному випадку медичну допомогу, що призвело до смерті останнього, а саме - скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 139 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді обмеженням волі на строк до чотирьох років або позбавленням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законодавством України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України - нетяжким злочином є передбачене КК України діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

У відповідності до ст. 49 КК України, яка регламентує звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності:

1. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло:

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Частиною четвертою статті 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У судовому засіданні при розгляду клопотання судом було встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України, та з останнього дня вчинення нею кримінального правопорушення, а саме, 05 вересня 2019 року, вже минуло більше 5 років.

Крім того, статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений статтею 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - закінчення встановлених частиною першою статті 49 та статею 106 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 24 статті 49 КК).

Відповідно до статей 284, 288 КПК України, процесуально - правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - притягнення особи як обвинуваченого; - згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності .

Згідно пункту першого частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частина восьма статті 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує .

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами першої-третьої статті 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, протиправне діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 139 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , мали місце у період часу з 29 серпня 2019 року по 05 вересня 2019 року, коли настала смерть ОСОБА_14 .

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті 1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року, відповідно до яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності з цієї підстави судам необхідно враховувати, що процесуальні дії не можуть припиняти перебіг строків давності.

Так в ухвалі колегії суддів Першої судової палати ККС від 22 травня 2018 року (справа № 665/2387/14-к, провадження № 51- 240км18), зазначено, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальний проступок чи злочин певного ступеня тяжкості.

Строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Тому суд зауважив, що якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальна справа щодо неї.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених частиною першою статті 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності (Постанова ВС ККС у справі № 345/2618/16-к від 19 листопада 2019 року) .

У постанові від 26 березня 2020 року у справа № 730/67/16-к (провадження № 51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (статтею 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

При цьому обвинувачена ОСОБА_9 не заперечувала проти закриття провадження з відповідних підстав, нею подано та повністю підтримане відповідне клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

У відповідності до частини третьої статті 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Стосовно доводів представниці потерпілого щодо необхідності з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, суд звертає увагу на наступне.

Клопотання ОСОБА_9 про звільнення її від кримінальної відповідальності надійшло до суду 03 жовтня 2024 року, отримано судом та передано головуючій судді 04 жовтня 2024 року.

При цьому, у судовому засіданні 04 жовтня 2024 року суд не розглянув клопотання, а, врахувавши позицію прокурора та представника потерпілого щодо необхідності з`ясувати правову позицію потерпілих, хоча потерпілі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явились. Окрім того, секретарем судового засідання потерпілі були запрошені до конференції, однак на зв`язок не вийшли з невідомих суду причин, будь-яких заяв та клопотань, зокрема про перенесення cудового засідання, не подали, з метою неухильного дотримання процесуальних прав всіх учасників справи, насамперед потерпілих, задля надання достатнього часу для формування своєї правової позиції та, відповідно, з`ясування думки потерпілих, суд задовольнив клопотання прокурора та представника потерпілого, судове засідання відклав на короткий проміжок часу, а саме, до 11 жовтня 2024 року 14 годину 30 хвилин.

30 січня 2024 року потерпіла ОСОБА_18 подала електронною поштою заяву, в якій просила розглядати справу за обвинуваченням ОСОБА_9 без її участі (а. с. 1 том 4).

Потерпіла ОСОБА_17 також неодноразово подавала заяви про проведення судового засідання розглядати справу за обвинуваченням ОСОБА_9 без її участі у зв`язку із перебуванням разом із малолітньою дитиною за межами України (а. с. 189, 235 том 2, а. с. 38, 125, 144, 175 том 3).

Потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що наразі проходить службу в ЗСУ та перебуває у військовій частині, не завжди має технічну можливість вийти на зв`язок та прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 11 жовтня 2024 року потерпілі не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, окрім того, секретарем судового засідання потерпілі були запрошені до конференції, однак на зв`язок не вийшли з невідомих суду причин, що вбачається з журналу судового засідання, відповідно до якого, потерпілі знаходяться «офлайн». Жодних заяв та клопотань, зокрема про перенесення cудового засідання, до суду не подали.

Із системного аналізу КПК України та КК України слідує, що передбачений ст. 49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Разом із тим, ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено обов`язок суду невідкладно розглянути таке клопотання.

Отже, ураховуючи положення ч. 4 ст. 286 КПК України, суд розглянув зазначене клопотання невідкладно, якою регламентовано невідкладний розгляд судом клопотання про закриття кримінального провадження з указаних підстав.

З приводу доводів представниці потерпілого про те, що обвинуваченою вчинялись дії, спрямовані на затягування кримінального провадження, в тому числі на стадії досудового розслідування, є неприйнятними, з огляду на те, що навіть зупинення досудового розслідування у зв`язку із розшуком останньої саме собою не свідчить про ухилення від слідства. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваної від органів досудового розслідування.

Водночас, обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № 0003553 від 07 вересня 2019 року, зокрема, проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії та прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення, не містять жодних відомостей на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування, чи оголошення обвинуваченої у розшук.

Отже, такі доводи представниці потерпілого не знайшли свого підтвердження матеріалами кримінального провадження.

Будь-яких інших даних, які би свідчили про те, що ОСОБА_9 вчиняла умисні дії, направлені на ухилення від досудового розслідування, матеріали кримінального провадження не містять, та представником потерпілого під час судового розгляду не надано, а тому суд не знайшов підстав вважати протилежне.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 204/2626/21 (провадження № 51-5123км21).

Як свідчать матеріали справи, під час судового розгляду причиною перенесення судового засідання був стан здоров`я обвинуваченої, а саме, хвороба ОСОБА_9 та, у зв`язку із цим, перенесеною 23 січня 2024 року операцією, перебуванням на лікарняному з 16 січня 2024 року з діагнозом: гострий ішемічний інсульт в басейні правої середньої мозкової артерії (14.1.2024). Лівобічний верхній дістальний парез. Стенування правої внутрішньої сонної артерії стеном MER 6-8х40 мм. Церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., перебуванням на лікарняному та необхідністю реабілітації, що підтверджено наданою випискою завідувача інсультним центром лікуючого лікаря ОСОБА_20 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 262572 «Інсультний центр» від 16.01.2024, копією пенсійного посвідчення № інваліда 2 гр. за загальним захворюванням, виданого 11.07.2024 довічно, та іншими медичними документами (а. с. 9-10, 42-43, 45-46, 102-104 том 4).

З`ясувавши позицію обвинуваченої та, впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_18 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (злочину) на суму 2 000 000, 00 грн (а. с. 45-50 том 1); ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (злочину) на суму 2 000 000, 00 грн (а. с. 51-56 том 1); ОСОБА_17 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (злочину) на суму 2 000 000, 00 грн (а. с. 57-64 том 1).

Стосовно заявленого потерпілими цивільного позову суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

У той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Частиною 7 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілими ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 цивільні позови про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду, що, за приписами ч. 7 ст. 128 КПК України, не позбавило потерпілих права пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що клопотання обвинуваченої підлягає задоволенню, обвинувачену ОСОБА_9 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною другою статті 139 КК України, так як з дня вчинення вказаного кримінального правопорушення сплинули передбачені законом строки давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до вимог статті 49 КК України, що відповідає положенням п. 1 частини другої статті 284 КПК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року ОСОБА_9 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 15 березня 2021 року.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування, відсутні.

Матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано.

На підставі викладеного, керуючись статтею 49 КК України, статтями 284-286, 370-372 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 139 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0003553 від 07 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 139 КК України, закрити.

Цивільний позов ОСОБА_18 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (злочину) залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (злочину) залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_17 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (злочину) залишити без розгляду.

Роз`яснити право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

Стосовно ОСОБА_9 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 15 березня 2021 року.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 14 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1