26.08.2024

Справа № 642/3070/24
Провадження № 1-кп/642/487/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000513 від 24.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Калинівського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

встановив:

24.03.2024р. приблизно о 08 год. 10 хв. ОСОБА_4 , керував технічно справним автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , та який належить йому на праві власності, в якому у якості пасажира на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_7 , на задньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_6 , та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, п. 2.9: Водієві забороняється: - підпункт «а»: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рухався по вулиці Нижня Гиївська, у м. Харкові, зі сторони вул. Гиївська, в напрямку вул. Холодногірської, зі швидкістю 50 км/годину.

Під час руху по АДРЕСА_3 , водій ОСОБА_4 , діючи необережно проявивши кримінальну протиправну недбалість, грубо порушив вимоги п.2.9 а), п.12.1 правил дорожнього руху України, згідно з якими: - 2.9 а) «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»; - п. 12.1: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», та під час свого руху не зорієнтувався в дорожній обстановці, обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом при яких, втратив контроль над керуванням автомобілем, внаслідок чого, допустив виїзд за межі проїзної частини на ліве, по ходу свого руху узбіччя, де відбувся наїзд на перешкоду у вигляді бетонної огорожі із наступним перекиданням автомобілю «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/212-А/24 від 24.04.2024, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , потерпілому ОСОБА_6 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден та синців на обличчі які належать до категорії легких тілесних ушкоджень, перелому 9-10 ребер зліва, закритий перелом дистального епіметаізу лівої променевої кістки без зміщення, які відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення вимог п.2.9 а), п.12.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 , які згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-24/11079-ІТ від 09.05.2024, знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем«Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, під час свого руху не зорієнтувався в дорожній обстановці, обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом при яких, втратив контроль над керуванням свого автомобілю, в наслідок чого, допустив виїзд за межі проїзної частини на ліве, по ходу свого руху узбіччя, де відбувся наїзд на перешкоду у вигляді бетонної огорожі із наступним перекиданням автомобілю «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України.

У судовому засіданні потерпілим надано на розгляд угоду про примирення укладену 05.08.2024р. між потерпілими ОСОБА_6 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку відповідно до вимог ст. ст. 468, 469, 471 КПК України.

За змістом укладеної угоди сторони погодилися врегулювати кримінальне провадження шляхом використання права на примирення на основі взаємних поступок, виходячи з положень ст. ст. 468, 469 КПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 471 КПК України, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України та покарання, яке повинен понести обвинувачений у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

У судовому засіданні обвинувачений зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний у результаті затвердження угоди про примирення судом. Обвинувачений свою вину визнав повністю, зазначив, що угода про примирення є добровільною та наполягав на затвердженні угоди про примирення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив затвердити укладену угоду.

Потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що наслідки затвердження угоди про примирення йому зрозумілі, угоду про примирення укладено добровільно, просив суд затвердити угоду про примирення. Крім цього, потерпілий ОСОБА_6 вказав, що не має до обвинуваченого претензій ані матеріального, ані морального характеру, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував повністю заподіяну шкоду, що вказано в угоді.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що угода не відповідає вимогам КК та КПК України, та заперечував проти її затвердження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до нетяжкого злочину.

Сторони угоди в судовому засіданні стверджували, що угода про примирення між ними укладена добровільно без застосування насильства, примусу, погроз.

Суд пересвідчився, що дана угода відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Одночасно, потерпілим судом роз`яснені наслідки затвердження угоди про примирення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину, обране з урахуванням особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває, офіційно не працевлаштований, неодружений, за місцем проживання характеризується посередньо.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Суд вважає, що угода, укладена між потерпілими та обвинуваченим, підлягає затвердженню, оскільки відповідає чинному законодавству, сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, враховуючи особу винного і обставин, що пом`якшують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК), тобто визначена сторонами міра покарання не виходить за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання.

Згідно з частиною 2 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор вважає за неможливе звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ч.1 ст. 75 КК України, з чим суд не погоджується.

Так, ч. 1 ст. 75 КК України встановлено заборону звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, що допустили порушення правил безпеки дорожнього руху у стані сп`яніння.

У той же час ч. 2 ст. 75 КК України містить окреме правило, на яке не поширюється передбачене в ч. 1 цієї статті обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, що допустили порушення правил безпеки дорожнього руху у стані сп`яніння. Таким чином, у разі затвердження угоди про примирення з відповідними умовами суд повинен ухвалити рішення про звільнення особи від відбування покарання, навіть коли мова йде про вчинення правопорушення у стані сп`яніння.

У постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 203/378/17 та 29.11.2018 у справі № 761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в пункті 12 якої зокрема зазначено, що «чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні».

Отже, на підставі частини 2 статті 75 КК (яка є спеціальним випадком щодо загального, передбаченого частиною 1 статті 75 КК), суд вважає можливим у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, звільнення особи від відбування покарання із встановленням іспитового строку, в тому числі у разі її засудження за кримінальне правопорушення внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд констатує, що відповідно до санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України додаткове покарання є обов`язковим та альтернатив не передбачає, це положення закону України про кримінальну відповідальність має імперативний характер, застосування його є обов`язковим для суду, а тому при призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, будуть дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені КК.

Відповідно до ст. ст. 100, 124 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів та процесуальні витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 474, 475 КПК України та ст. 65 КК України, суд,-

ухвалив:

Угоду про примирення від 05 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000513 між потерпілими ОСОБА_6 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, і призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз у справі в загальній сумі 14767 (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят сім) грн.

Скасувати арешт майна, що накладений ухвалою слідчого судді від 01 квітня 2024 року на автомобіль «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 скасувати.

Речові докази: автомобіль «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 повернути власнику, як йому належний.

У разі невиконання угоди про примирення наступають наслідки, передбачені ст. 476 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Головуючий: