Справа № 751/626/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/454/24
Категорія - - ч.2 ст.367 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000113 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Халявин, Чернігівського району та області, мешканець АДРЕСА_1 , не одружений, освіта вища, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.367 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк два роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець с. Виблі, Куликівського району, Чернігівської області, мешканець АДРЕСА_2 , не одружений, освіта вища, працює робітником у ТОВ «Аметист», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.367 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк два роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_14 394875 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати - по 9782,34 грн з кожного.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.01.2022 на: 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , транспортний засіб Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , мопед Mustang MT 50Q-2 49, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_11 , - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_10 згідно з наказом №330 о/с від 05.04.2018 обіймав посаду інспектора взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції та має спеціальне звання «старший лейтенант поліції», присвоєне наказом Департаменту патрульної поліції №463 о/с від 31.05.2021.

Також ОСОБА_11 згідно з наказом №537 о/с від 27.07.2020 обіймав посаду поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції та мав спеціальне звання «молодший лейтенант поліції», присвоєне наказом Департаменту патрульної поліції №545 о/с від 30.04.2021.

Тобто, ОСОБА_10 , обіймаючи посаду інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, та ОСОБА_11 , обіймаючи посаду поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП, згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23.12.1993 були працівниками правоохоронного органу, наділеного функціями представника влади, у зв`язку з чим, відповідно до примітки 1 ст.364 КК України, являлися службовими особами.

У своїй повсякденній діяльності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мали керуватись Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Положенням «Про Національну поліцію», затвердженим постановою КМУ від 28.10.2015 №877 (в редакції від 16.09.2021), посадовою інструкцією.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі за текстом - Закон) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.2 Закону завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.12 Закону поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.18 Закону поліцейський зобов`язаний:

- неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

- надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я.

Згідно ч.2 ст.18 Закону поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до пп.1-5, 10, 14 ч.1 ст.23 Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань:

- здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

- виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

- вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення;

- здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події;

- вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях;

- вживає всіх можливих заходів для надання невідкладної, зокрема домедичної і медичної, допомоги особам, які постраждали внаслідок кримінальних чи адміністративних правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.30 Закону поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.41 Закону поліцейське піклування може здійснюватися щодо особи, яка перебуває у публічному місці і внаслідок сп`яніння втратила здатність самостійно пересуватися чи створює реальну небезпеку оточуючим або собі та яке згідно п.п.3 має наслідком передання особи у спеціальний лікувальний заклад чи до місця проживання.

Згідно зі ст.2 Розділу І Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України 27 квітня 2020 року №357, наряд поліції, ГРПП, наряди патрульної поліції, поліції охорони, поліції особливого призначення, слідчо-оперативні групи, дільничні офіцери поліції, інші сформовані наряди (у тому числі спільні наряди поліцейських різних підрозділів) у складі не менше двох поліцейських, які в зоні оперативного реагування виконують завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку, взаємодії з населенням, безпеки дорожнього руху, запобігання правопорушенням або подіям та їх припинення, оперативного реагування на них.

Відповідно до п.п.1, 4 ст.1 Розділу II Інструкції посадові особи органів (підрозділів) поліції під час реагування на правопорушення або події повинні:

- незалежно від способу отримання інформації здійснювати направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації;

- забезпечувати особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів, запобігання правопорушенням чи їх припинення, виявлення та затримання осіб, які їх учинили, усунення негативних наслідків правопорушень або подій.

Відповідно до посадової інструкції інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції №5611 від 19.12.2018 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 :

- згідно п.2.1, п.п.1, 2, 3, 6 розділу II поліцейський, відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби, здійснює безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку; первинне реагування на повідомлення про правопорушення (у тому числі ті, що надходять на планшет), а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством; надання невідкладної допомоги, зокрема особам, які опинилися в безпорадному стані або стані небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, застосовуючи для цього передбачені законодавством повноваження;

- згідно п.3.1, п.п.1, 10 розділу III поліцейський під час несення служби зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність патрульної поліції, а також Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки і накази керівництва;

- згідно п.4.1, п.п.1, 4, 5, 12, 15 розділу III поліцейський під час несення служби з метою виконання завдань має право: вимагати від будь-якої особи дотримання публічного порядку та безпеки, прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; вимагати припинення правопорушень, затримувати осіб на підставах і в порядку, передбачених законом, а також здійснювати їх доставлення до підрозділів Національної поліції України; застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених законодавством; вимагати від особи (осіб) залишити визначене місце на певний строк; здійснювати поліцейське піклування в порядку, передбаченому законодавством.

Однак усупереч вищевказаним вимогам законодавства інспектор взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ОСОБА_10 разом із поліцейським взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ОСОБА_11 , в період часу з 20:00 год 01.10.2021 до 08:00 год 02.10.2021, перебували на добовому чергуванні у складі екіпажу поліції «Вікінг 103», здійснюючи патрулювання на службовому автомобілі «Skoda Rapid», номерний знак НОМЕР_3 .

Під час патрулювання вулиць м. Чернігова, 01.10.2021 приблизно о 23 год 25 хв, навпроти супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Незалежності, 10, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виявили ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , у яких був конфлікт з групою молодих осіб, серед яких були ОСОБА_17 , а також неповнолітні ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Оцінивши вказані обставини, інспектор патрульної поліції ОСОБА_10 разом із працівником патрульної поліції ОСОБА_11 вийшли з автомобіля та побачили ОСОБА_15 , який в цей час лежав на землі поруч з дорогою, а ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 стояли над ним у безпосередній близькості. Після чого ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що стосовно нього було застосовано насильство з боку ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Проте ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , всупереч існування правового обов`язку щодо запобігання, припинення виявлених правопорушень та реагування на них, усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, поліцейського піклування, а також вжиття заходів до надання допомоги особі, яка звернулась із заявою, повідомленням про події, які загрожують особистій безпеці, усвідомлюючи факт перебування ОСОБА_15 у стані явного алкогольного сп`яніння та переважаючій кількості осіб, з якими у нього був конфлікт, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, які вони повинні були і могли передбачити, з мотивів легкодухості, небажання обтяжувати себе, низької правосвідомості та зневажливого ставлення до людської долі, приблизно о 23 год 28 хв, без поважних причин (відсутності інших повідомлень про події та правопорушення, а також інших обставин) залишили місце події. При цьому ОСОБА_10 , у присутності ОСОБА_11 , допустив на адресу ОСОБА_15 нецензурне висловлювання.

Відразу після того, як ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 залишили місце події без поважних причин, ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , взявши під руки ОСОБА_15 , який внаслідок перебування в стані алкогольного сп`яніння та переважаючій більшості осіб, з яким у нього був конфлікт, не мав можливості чинити їм опір, відвели його у нелюдне місце, де йому було заподіяно смерть ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та особами, стосовно яких на теперішній час відсутній обвинувальний вирок суду.

Тобто, незважаючи на достатній обсяг прав та обов`язків, якими наділено ОСОБА_10 як інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області та ОСОБА_11 як поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області, Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» та підзаконними нормативно-правовими актами, останні неналежним чином поставилися до виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не забезпечили належного реагування на подію правопорушення щодо вжиття вичерпних заходів, спрямованих на припинення конфлікту між учасниками події.

Внаслідок протиправних дій інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ОСОБА_10 та поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ОСОБА_11 , які виразились у неналежному виконанні своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяно смерть, а потерпілій ОСОБА_14 спричинено моральну шкоду, яка перебуває у причинному зв`язку з протиправними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на суму 394 875 грн, що згідно з приміткою до ст.364 КК України відноситься до тяжких наслідків.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування скарги послався на відсутність у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Зазначив, що жодних заяв, повідомлень, викликів до працівників поліції з приводу конфлікту не було. Обвинувачені самостійно прийняли рішення впевнитись у тому, що у потерпілого ОСОБА_15 відсутній конфлікт з іншими особами. З метою запобігання порушень, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 була проведена профілактична бесіда з усіма учасниками суперечки. При цьому жоден із учасників не заявляв про наявність загрози їх життю чи здоров`ю. Жоден з учасників конфлікту, у тому числі й ОСОБА_15 , не перебував у безпорадному стані, не було виявлено будь-яких ознак нанесення тілесних ушкоджень. Жодних припущень щодо можливої загрози життю ОСОБА_15 , який при цьому поводив себе жваво, не було. А тому були відсутні підстави для застосування поліцейського піклування, як на цьому наполягала сторона обвинувачення. Вказав, що в основу вироку судом було покладено показання свідка ОСОБА_16 та відеозапис з мобільного телефону свідка ОСОБА_21 . Проте, судом безпідставно не було взято до уваги показання свідка ОСОБА_21 . Крім того, послався на неконкретно сформульоване обвинувачення, де вказано, що внаслідок протиправних дій обвинувачених, заподіяно смерть ОСОБА_15 , а потерпілій ОСОБА_14 спричинено моральну шкоду на суму 394875 грн, що згідно з приміткою до ст.364 КК України відноситься до тяжких наслідків. Однак, убивство ОСОБА_15 вчинили інші особи. Також зазначив, що висновок експерта №СЕ-19/125-21/37611-ПС від 11.01.2022, яким визначено розмір морального відшкодування, не містить чіткої вказівки, що саме внаслідок протиправних дій/бездіяльності обвинувачених, потерпілій завдано моральну шкоду. Крім того, вказав, що на підставі цього ж висновку експерта було стягнуто моральну шкоду з осіб, засуджених за вбивство ОСОБА_15 Послався на те, що для кваліфікації дій особи за ч.2 ст.367 КК України, необхідно встановити дію або бездіяльність службової особи, тяжкі наслідки, завдані дією або бездіяльністю службової особи, та причинний зв`язок між вказаними діями чи бездіяльністю й шкідливими наслідками. Проте під час судового розгляду не було належним чином встановлено, яке саме порушення службових обов`язків передувало настанню істотної шкоди чи тяжких наслідків, що це порушення було їх необхідною умовою і, що службова особа усвідомлювала чи повинна була усвідомлювати, що її діяння стане причиною настання саме зазначених наслідків. Також, посилаючись на занадто суворе покарання, просив врахувати, що ОСОБА_11 має батька - особу з інвалідністю ІІ групи, за яким він здійснює безпосередній догляд.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо її підзахисного, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. В обґрунтування скарги послалась на неконкретно сформульоване обвинувачення, оскільки не було зазначено, які саме конкретно службові обов`язки не виконав ОСОБА_10 та причинний зв`язок між невиконанням цих обов`язків і завданням тяжких наслідків. Натомість, по суті, обвинувачення зводиться до переліку загальних обов`язків ОСОБА_10 , як співробітника поліції, визначених Законами. Також, на підтвердження доводів, викладених в обвинувальному акті, стороною обвинувачення надано суду висновок експерта №СЕ-19/125-21/37611-ПС від 11.01.2022. Однак зі змісту вказаного висновку експерта убачається, що експертом не було досліджено, що саме дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які за версією обвинувачення, допустили службову недбалість, спричинили моральну шкоду ОСОБА_14 через смерть її чоловіка ОСОБА_15 . Експертом у рамках проведеної експертизи досліджувалися виключно спричинені страждання ОСОБА_14 після смерті її чоловіка, яка настала через умисні дії інших осіб, щодо яких здійснюється судове провадження в іншому кримінальному провадженні. Крім того, зазначила, що місцевим судом було взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 , та залишено поза увагою показання свідка ОСОБА_21 . Також вказала, що відеозапис з мобільного телефону ОСОБА_21 , який було покладено у вину її підзахисного, навпаки доводить невинуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зазначила, що враховуючи, що ОСОБА_15 , хоча і перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте з долучених до матеріалів кримінального провадження відеозаписів слідує, що останній самостійно пересувався, розумів значення своїх дій, не створював реальної небезпеки оточуючим та собі, тому у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_15 поліцейського піклування.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора та представника потерпілої, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свою вину у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення не визнали. Наполягали на тому, що під час нічного чергування 01.10.2021 вони діяли виключно в межах закону. Оскільки конфлікт між ОСОБА_22 та ОСОБА_26 з одного боку та групою молоді з іншого вичерпався, виклику на лінію «102» та заяв до працівників поліції не надходило, вони сіли в автомобіль та поїхали патрулювати далі. При цьому особи розійшлись на відстань 5-10 метрів один від одного, між собою не спілкувались та не виявляли бажання продовжити конфліктувати. ОСОБА_16 відводив ОСОБА_15 в інший бік, небезпеки для останнього не було. На місці події обвинувачені перебували близько 5-10 хвилин, чергову частину та керівництво про дану ситуацію не повідомляли, оскільки такого обов`язку не було. Також СОГ не викликали, оскільки підозр у вчиненні кримінального правопорушення не було.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, їх вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана в судовому засіданні місцевого суду потерпіла ОСОБА_14 показала, що 01.10.2021 її чоловік відпочивав на мікрорайоні « Масани », вона з дітьми чекала його вдома. 02.10.2021 о 03:00 год приїхали куми та повідомили про смерть ОСОБА_15 Останньому були завдані тілесні ушкодження неповнолітніми. Вважає, що обвинувачені могли запобігти вчиненню кримінального правопорушення, якби належно виконали свої службові обов`язки. Якщо працівники поліції були на місці конфлікту, вони б запобігли вчиненню злочину.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні місцевого суду показав, що 01.10.2021, перебуваючи у відпустці, з ОСОБА_15 протягом дня займались побутовими справами. Увечері в гаражі випили 0,5 л горілки та пішли до розважального комплексу «Базис», де відпочивали, вживали алкогольні напої. Згодом вирішили зайти в магазин «АТБ» за цигарками. Біля магазину ОСОБА_15 зробив зауваження хлопцю ОСОБА_19 , після чого виник конфлікт, почалась словесна перепалка, яка перейшла в штовханину. Він намагався їх розвести. Десь через дві хвилини з початку конфлікту з магазину вибігла компанія молодиків, які були агресивно налаштовані щодо них. Хлопців було четверо. Розуміючи їх чисельну більшість та агресивну налаштованість, побоюючись за власне життя та здоров`я, він з ОСОБА_15 побігли через дорогу від магазину до білборда. Хлопці побігли за ними. Перебігаючи через дорогу попереду, він обернувся та побачив, як ОСОБА_24 упав. Хлопці обступили його, кричали та шарпали, хапали за одяг. У цей момент по вул. Незалежності проїжджав екіпаж патрульної поліції, який зупинився, на місце події підішли патрульні поліцейські - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які спитали, що відбувається, та розвели їх по боках на відстань 2-3 метри. ОСОБА_16 підійшов до ОСОБА_15 , щоб підняти його. Останній зазначав поліцейським, що група людей напала на них, кричав: «10 на 1 б`ють!». Видимих тілесних ушкоджень на них не було. У присутності патрульних весь час відбувалась словесна перепалка між ними та чотирма хлопцями, які були агресивно налаштовані, нецензурно кричали. Патрульні поліцейські заяви чи письмові пояснення про вчинення щодо них правопорушення не відбирали, не пропонували викликати СОГ, осіб-учасників конфлікту не встановлювали, допомогу не пропонували. Чув, як ОСОБА_15 голосно та неодноразово повідомляв поліцейським, що теж є працівником поліції, однак службового посвідчення не надавав. Вказав, що під час спілкування з поліцією він намагався забрати звідти ОСОБА_15 , оскільки той був сильно збуджений. В якийсь момент хтось із патрульних застосував до ОСОБА_25 спеціальний засіб - сльозогінний газ. Після цього поліцейські пішли до автомобіля та поїхали. При цьому нічого їм не казали. Надалі хлопці відразу підішли до них та конфлікт стрімко продовжився, їх почали бити. ОСОБА_16 піднявся та побіг через дорогу в магазин «АТБ», щоб викликати допомогу. Двоє хлопців зайшли за ним та намагались витягнутии його з магазину, після чого пішли. Зазначив, що через 2-3 хвилини в магазині прийшов до тями, піднявся, декілька хвилин посидів та вийшов за ОСОБА_26 . Ззовні його чекав один із молодиків - ОСОБА_18 , який наказав йти за ним, якщо хоче, щоб з другом все було добре. Вони разом перешли дорогу та вздовж будинку АДРЕСА_3 підбіг інший хлопець, ОСОБА_22 взяли під руки та повели. Підійшовши до пустиря, він побачив ОСОБА_15 , який лежав на землі та якого били, після чого залишили останнього та почали бити його. Вказав, що тілесні ушкодження наносили ті ж чотири особи, що і були раніше під час спілкування з поліцією. Вважає, що якби патрульні поліцейські проявили поліцейське піклування, подальші події не трапились.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 у місцевому суді показав, що у 2021 році між його братом ОСОБА_19 та потерпілим ОСОБА_15 почався конфлікт біля магазину «АТБ» у районі «Масани». Брат був одягнутий в жовту куртку, на голові була кров. Також на місці конфлікту були він, ОСОБА_17 та ОСОБА_20 . Надалі нічого не пам`ятає, зі слів інших співучасників конфлікт продовжився біля білборда, були поліцейські, він знаходився на відстані. Хто спілкувався з поліцейськими не бачив, зі слів це був ОСОБА_20 . Не пам`ятає, чи застосовували поліцейські спеціальні засоби. Не бачив обличчя поліцейських, оскільки було темно. У подальшому опинився в «АТБ». У той день був одягнутий в куртку чорного кольору з білим фрагментом на спині.

Свідок ОСОБА_21 допитана в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що працювала разом з обвинуваченими в патрульній поліції. У день події на службі не перебувала, тоді як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були на службі. У вечірній час знаходилась з ними в автомобілі поліції, їхали з мікрорайону « Масани » до центру міста. У цей час побачила, як компанія осіб переходила дорогу на вулиці Незалежності. Дистанцію між особами та їх кількість не пам`ятає. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зупинилися та вийшли спитати, що сталося. Вона залишилась в автомобілі на відстані близько 5-7 метрів він них, вела відеозапис на свій мобільний телефон через напіввідчинене вікно автомобіля, розмову чула уривками, зокрема чула запитання патрульних про допомогу. Не пам`ятає, чи хтось повідомляв про конфлікт, у стані сп`яніння особи не перебували. Ні особи, ні обвинувачені в бік один одного нецензурно не висловлювались. Не чула, щоб патрульні казали учасникам розмови йти розбиратися в інше місце. Водночас чітко пам`ятає, що відносно ОСОБА_15 працівники поліції спеціальні засоби не застосовували. Оскільки конфлікту не було, скарг від осіб не надходило, допомогу ніхто не просив, особи розійшлись у сторони, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повернулись до автомобіля та поїхали патрулювати місто. При цьому двоє чоловіків пішли наліво, а група молодих людей - направо. Зазначила, що знятий відеозапис не передивлялась та обвинуваченим не пересилала. Надалі працівники внутрішньої безпеки забрали у неї телефон, який згодом зник.

Окрім показань потерпілої та свідків, вина обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, від 04.10.2021, згідно якого моніторингом ЗМІ в мережі Інтернет отримано інформацію про присутність під час конфлікту між підозрюваними у вбивстві та поліцейськими працівників патрульної поліції, які не вжили жодних заходів для запобігання вчинення кримінального правопорушення, залишивши потерпілого без допомоги (т.2, а.к.п.42-43);

- протоколом огляду речей від 05.10.2021 та відеозаписом до нього, відповідно до яких оглянуто мобільний телефон Iphone 11 свідка ОСОБА_21 , на якому збережено відеофайл без назви тривалістю 1 хвилина 44 секунди щодо обставин конфлікту за присутності працівників патрульної поліції. Зокрема, чоловік, який лежав на землі та самостійно піднявся, на запитання поліцейського «що трапилось?» відповідає «мене били». Також у ході розмови чоловік у світлому спортивному костюмі відповів «хорошо, 10 на одного», «на кого, це співробітник поліції». Далі працівник поліції, який стояв поруч з особою у світлому спортивному костюмі промовив «не від мене, а від них, займайтесь» та починає відходити у бік авто та супроводжує свої дії нецензурним висловлюванням «если оно конченое, так оно конченное» (т.2, а.к.п.49-52);

- висновком експерта №СЕ-19/125-21/9758-КТ від 30.11.2021, відповідно до якого: в пам`яті мобільного телефону марки «iPhone», модель «MWM52FS/A», серійний номер «DX3D6JYMN73J», ІМЕІ: ІМЕІ1 - НОМЕР_4 , ІМЕІ2 - НОМЕР_5 виявлено два наявних файли зображення з назвами: «5005.JPG» та «LocalVideoKeyFrame.jpg», створених в проміжок часу з 22:00 01.10.2021 до 22:00 02.10.2021 (т.2, а.к.п.176-182);

- протоколами огляду речей від 01.11.2021 та 30.11.2021, відповідно до яких оглянуто мобільний телефон iPhone 11, власником якого є ОСОБА_21 (т.2, а.к.п. 183-184);

- висновком експерта №СЕ-19/125-21/10840-КТ від 01.12.2021, відповідно до якого: в пам`яті мобільного телефону марки «iPhone», модель «MWM52FS/A», серійний номер «DX3D6JYMN73J», ІМЕІ: ІМЕІ1 - НОМЕР_4 , ІМЕІ2 - НОМЕР_5 виявлено два наявних відео файли з назвами: «IMG_3478.MOV» та «IMG_3487.MOV» та шість наявних файлів зображень з назвами: «IMG_3478.JPG», «IMG_3478.THM», «5005.JPG», «LocalVideoKeyFrame.jpg», «5005.JPG» та «IMG_3487.HEIC», створених в проміжок часу з 01.10.2021 до 02.10.2021; в пам`яті мобільного телефону марки «iPhone», модель «MWM52FS/A», серійний номер «DX3D6JYMN73J», ІМЕІ: ІМЕІ1 - НОМЕР_4 , ІМЕІ2 - НОМЕР_5 виявлено два наявних відео файли з назвами: «IMG_3478.MOV» та «IMG_3487.MOV» та шість наявних файлів зображень з назвами: «IMG_3478.JPG», «IMG_3478.ТНМ», «5005.JPG», «LocalVideoKeyFrame.jpg», «5005.JPG» та «IMG_3487.НЕІС», створених в проміжок часу з 01.10.2021 до 02.10.2021 (т.2, а.к.п. 187-193);

- протоколом огляду документів від 03.12.2021, відповідно до якого оглянуто диск з написом «До висновку», при відтворенні якого виявлений відеозапис з назвою «IMG_3478» тривалістю 1 хвилина 43 секунди щодо обставин конфлікту за присутності працівників патрульної поліції (т.2, а.к.п.194-195);

- даними єдиного обліку №61455, згідно з якими 01.10.2021 о 23 год 34 хв, за адресою: АДРЕСА_4 , охоронець магазину «АТБ» повідомив про те, що чотири неповнолітніх намагаються витягти з магазину чоловіка, який знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, просить направити наряд поліції (т.2, а.к.п. 56);

- даними єдиного обліку №61456, згідно з якими 01.10.2021 о 23 год 36 хв, за адресою: АДРЕСА_5 , заявниця повідомила, що навпроти будинку відбувається бійка між 20 чоловіками, надалі зв`язок перервався (т.2, а.к.п.57);

- даними єдиного обліку №61459, згідно з якими 01.10.2021 о 23 год 51 хв, за адресою: АДРЕСА_4 , заявник повідомив, що за будинком, де гаражний автокооператив, на поляні виникла бійка, приблизно 5 осіб, чутно крики, просить поліцію відреагувати (т.2, а.к.п.58);

- витягом з наказу №330 о/с від 05.04.2018 про призначення лейтенанта поліції ОСОБА_10 інспектором взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області (т.2, а.к.п.73);

- витягом з наказу №537 о/с від 27.07.2020 про призначення ОСОБА_11 поліцейським взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області (т.2, а.к.п.74);

- довідками №230 та №228 від 12.10.2021 Управління патрульної поліції в Чернігівській області про перебування ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на службі в поліції (т.2, а.к.п.75-76);

- копіями посадових інструкцій поліцейського та інспектора взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області, з якими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ознайомлені, копії яких отримали, про що свідчать їхні підписи (т.2, а.к.п.81-86);

- треком руху авто патруля Вікінг 103 за 01.10.2021 (т.2, а.к.п.94-110);

- копіями розстановки сил та засобів роти №3 батальйону УПП в Чернігівській області з 20 год 00 хв 01.10.2021 до 08 год 00 хв 02.10.2021, зон оперативного реагування УПП в Чернігівській області (т.2, а.к.п.111-117);

- стройовою запискою РПОП ГУНП в Чернігівській області на 01.10.2021 та аудіозаписами викликів на лінію «102» ГУНП в Чернігівській області за фактом бійки групи осіб (т.2, а.к.п.122-123);

- карткою виїзду патруля Вікінг-103 (зміна нічна) на місця події в період часу з 21 год 19 хв 01.10.2021 до 01 год 00 хв 02.10.2021 (т.2, а.к.п.144);

- копією свідоцтва про смерть ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.2, а.к.п.167);

- протоколом огляду документів від 10.11.2021 та відеозаписом до нього, згідно з якими оглянуто сторінку в соціальній мережі «Facebook» користувача « ОСОБА_28 » та опублікований нею ІНФОРМАЦІЯ_6 відеозапис про пережиті почуття, внаслідок убивства її чоловіка - ОСОБА_15 (т.2, а.к.п.197-200);

- висновком експерта №СЕ-19/125-21/37611-ПС від 11.01.2022, відповідно до якого ситуація, що досліджується в рамках кримінального провадження, має психотравмувальний та психологічно деструктивний характер для особистості ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено: негативні зміни у структурі особистості, в емоційній сфері та у звичній діяльності підекспертної; негативний вплив на сімейну сферу; додаткові перешкоди для реалізації її оптимальної життєдіяльності, докладання додаткових зусиль та витрачання психофізіологічних ресурсів задля подолання перешкод і наслідків, порушення життєвих планів; всі виявлені моральні страждання знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з подією, яка розглядається; за умов визнання судом (так як визначення розміру компенсації завданих моральних страждань є прерогативою суду) заподіяння ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральної шкоди, орієнтовний розмір її грошової компенсації може становити: за умов ситуації, коли спричинювач шкоди не мав можливості передбачити розвиток подій (не був поінформований відповідним чином), але мав можливість прийняти правильне рішення і реалізувати його - 60,75 МЗП (у грошовому еквіваленті на момент складання висновку - 394875 грн) (т.2, а.к.п.206-216);

- висновком службового розслідування від 06.12.2021 за фактом можливого неналежного виконання службових обов`язків окремими працівниками Управління патрульної поліції в Чернігівській області, що виразилось в неналежному реагуванні на правопорушення та неприпинення його, яке трапилось 01.10.2021 за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, знайшли свою об`єктивне підтвердження, за вчинення дисциплінарного проступку до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (т.2, а.к.п.225-268).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.367 КК України, як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян; обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.367 КК України, як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту здебільшого зводяться до відсутності належних та допустимих доказів, які підтвердили наявність у діях обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Проте вказані доводи захисників колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення обвинуваченими кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Сторони захисту у поданих апеляційних скаргах посилаються на неконкретно сформульоване обвинувачення, в якому вказано, що внаслідок протиправних дій обвинувачених, заподіяно смерть ОСОБА_15 , а потерпілій ОСОБА_14 спричинено моральну шкоду на суму 394875 грн, що згідно з приміткою до ст.364 КК України відноситься до тяжких наслідків. При цьому, апелянти зазначають, що вбивство ОСОБА_15 вчинили інші особи.

Разом з тим, відповідно до змісту положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а також норм, які складають інститут обвинувачення у національному кримінальному процесуальному законодавстві, закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників, а саме: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як убачається зі змісту обвинувального акту, в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч.2 ст.291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті КПК України, так як у ньому з достатньою повнотою відображені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, його правова кваліфікація з посиланням на положення КК України, сформульовано обвинувачення та виконані інші вимоги, передбачені вказаною статтею. До обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому відображено дані про проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії, про прийняті процесуальні рішення, а також відомості про заходи забезпечення кримінального провадження застосовані в ході досудового розслідування.

На думку колегії суддів, викладення обвинувачення у спосіб, як це наведено в обвинувальному акті, не створює само по собі умови, що унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення та не порушує право обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на захист.

Є безпідставними доводи захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що обвинувачення, визнане судом доведеним, не містить вказавки на те, які саме конкретно службові обов`язки не виконали ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , та причинний зв`язок між невиконанням цих обов`язків і завданням тяжких наслідків, а саме обвинувачення зводиться до переліку загальних обов`язків обвинувачених, як співробітників поліції, визначених Законами.

Так, кримінальна відповідальність за ст.367 КК України настає у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені у зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, тобто, якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений до кола службових повноважень такої особи. При службовій недбалості за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально, неякісно ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином.

Частина 2 статті 367 КК України передбачає такі суспільно небезпечні наслідки, як спричинення тяжких наслідків, які, відповідно до примітки п.4 до ст.364 КК України, у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Суб`єктом службової недбалості може бути лише службова особа. Службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом (ч.3 ст.18 КК України).

З об`єктивної сторони службову недбалість характеризує наявність трьох ознак у їх сукупності: 1) дія або бездіяльність службової особи; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між вказаним діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками.

Службова недбалість може проявлятись у формі: 1) невиконання службових, обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання службовою особою дій, передбачених як безумовних для виконання нею по службі. Цей вид недбалості називають "чистою" бездіяльністю - службова особа повністю не виконує свої обов`язки.

Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби. Такий вид службової недбалості "називають "змішаною" бездіяльністю, за якої службова особа виконує свої обов`язки неналежно, діє не до кінця, не вчиняє всіх очікуваних від неї дій.

Для наявності складу службової недбалості слід вказати, що службова особа мала реальну можливість виконати належним чином свої обов`язки. Визначення можливості (чи неможливості) виконання нею своїх обов`язків здійснюється за допомогою відповідних об`єктивних та суб`єктивних факторів.

До об`єктивних факторів належать зовнішні умови, в які поставлена службова особа (забезпечення охорони матеріальних цінностей, наявність транспорту чи людських ресурсів), а до суб`єктивних - особливості цієї особи (її фізичні дані, ступінь інтелектуального розвитку, наявність спеціальних знань, досвіду роботи тощо).

При службовій недбалості за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально, неякісне ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (поверхово, неуважно несумлінно) або взагалі не виконує.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.367 КК України, визнається закінченим з моменту заподіяння тяжких наслідків. Відсутність таких наслідків може свідчити про вчинення службовою особою лише дисциплінарного чи адміністративного проступку (постанова Верховного Суду від 22.11.2021, справа № 755/10013/16).

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 20.05.2019 у справі № 699/70/15-к (провадження № 51-6475км18) наголошено, що під час дослідження об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.367 КК України, має бути встановлено: 1) нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи та коло її службових обов`язків; 2) які конкретні обов`язки особа повинна була виконати і чи мала вона реальну можливість належним чином виконати ці обов`язки; 3) які були допущені особою порушення службових обов`язків; 4) які наслідки спричинили ці порушення і чи знаходяться вони в причинному зв`язку з наслідками.

Притягнення до кримінальної відповідальності особи за ч.2 ст.367 КК України може мати місце лише у випадку, якщо особою порушені його обов`язки, які чітко регламентовані.

Як слідує з формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті та у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, яке визнане судом першої інстанції доведеним, у своїй діяльності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повинні були керуватися, крім іншого, Законом України «Про Національну поліцію», Положенням «Про Національну поліцію», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 (в редакції від 16.09.2021), Інструкцією з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затверджена наказом МВС України 27 квітня 2020 року № 357, посадовими інструкціями.

До службових обов`язків обвинувачених, у тому числі відноситься запобігання, припинення виявлених правопорушень та реагування на них, усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, поліцейського піклування, а також вжиття заходів до надання допомоги особі, яка звернулась із заявою, повідомленням про події, які загрожують особистій безпеці.

Тобто, з боку обвинувачених відбулось неналежне виконання своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них.

Зокрема, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не забезпечили належного реагування на подію правопорушення щодо вжиття вичерпних заходів, спрямованих на припинення конфлікту між учасниками події, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_15 , а потерпілій ОСОБА_14 спричинено моральну шкоду на суму 394 875 грн.

Такі наслідки настали внаслідок протиправних дій інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ОСОБА_10 та поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області ОСОБА_11 , хоча вони могли передбачити настання суспільно небезпечних наслідків та запобігти їх настанню.

Тобто, службова недбалість у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виявлялася у формі дії, коли покладені на них службові обов`язки хоча і виконуються, але неналежним чином - не так, як того потребують інтереси служби, тобто не відповідно до закону та умов, що склалися, або відповідно до них, але неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччі з встановленим порядком тощо, а тому доводи сторони захисту про неконкретність формулювання обвинувачення - є непроможними.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст.94 КПК України, доведено прямий причинно-наслідковий зв`язок між діяннями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і наслідками, які настали через бездіяльність обвинувачених.

Твердження захисників, що місцевим судом було взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 при цьому поза увагою залишено показання свідка ОСОБА_21 , не заслуговує на увагу.

Так, показання свідка ОСОБА_16 є логічними, послідовними, не викликають сумнівів в їх достовірності, узгоджуються із обставинами, які він повідомляв, а також з іншими матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів не вбачає підстав недовіряти показанням вказаного свідка, який не перебував з обвинуваченими у неприязних стосунках, і, можливо, навіть не був знайомий з ними. А тому причин обмовляти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у нього немає. До того ж свідок ОСОБА_16 є потерпілою особою від наслідків конфлікту, викладеного в обвинуваченні.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про критичне ставлення до показань свідка ОСОБА_21 щодо відсутності конфлікту між ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та групою молодих осіб, оскільки такі покази спростовуються відеозаписом з мобільного телефону Iphone 11 свідка ОСОБА_21 , показаннями свідка ОСОБА_16 , а також показаннями самих обвинувачених, які не заперечували факт наявності конфлікту, який на їх думку завершився, а тому, на їх переконання, відпала необхідність у наданні потерпілим будь-якої допомоги.

Крім того, свідок ОСОБА_21 була колегою по службі з обвинуваченими, могла бути у дружніх відносинах з ним, а відтак такі її показання є нічим іншим як намаганням покращити у такий спосіб становище ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Твердження захисника ОСОБА_9 , що відеозапис з мобільного телефону Iphone 11 свідка ОСОБА_21 , який було покладено у вину її підзахисного, навпаки доводить невинуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є неспроможним, так як указаний відеозапис, де ОСОБА_15 повідомляв про небезпеку, повідомляв, що його били, «10 на одного», навпаки, спростовує показання обвинувачених про закінчення конфлікту.

При цьому, коли близько о 23 год 28 хв обвинувачені залишили місце конфлікту, згідно з даними єдиного обліку №61455, №61456 та №61459 через незначний проміжок часу о 23 год 34 хв, о 23 год 36 хв та о 23 год 51 хв зі служби «102» почали надходити повідомлення про бійку.

Вищенаведеним спростовується посилання захисника ОСОБА_8 на те, що жодних заяв, повідомлень, викликів до працівників поліції з приводу конфлікту не було.

А твердження захисника ОСОБА_8 , що обвинувачені самостійно прийняли рішення впевнитись у тому, що у потерпілого ОСОБА_15 відсутній конфлікт з іншими особами, суперечить вимогам посадової інструкції інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області, поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області № 5611 від 19.12.2018, де:

- згідно п.2.1, п.п.1, 2, 3, 6 розділу II поліцейський, відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби, здійснює безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку; первинне реагування на повідомлення про правопорушення (у тому числі ті, що надходять на планшет), а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством; надання невідкладної допомоги, зокрема особам, які опинилися в безпорадному стані або стані небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, застосовуючи для цього передбачені законодавством повноваження;

- згідно п.3.1, п.п.1, 10 розділу III поліцейський під час несення служби зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність патрульної поліції, а також Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки і накази керівництва;

- згідно п. 4.1, п. п. 1, 4, 5, 12, 15 розділу III поліцейський під час несення служби з метою виконання завдань має право: вимагати від будь-якої особи дотримання публічного порядку та безпеки, прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; вимагати припинення правопорушень, затримувати осіб на підставах і в порядку, передбачених законом, а також здійснювати їх доставлення до підрозділів Національної поліції України; застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених законодавством; вимагати від особи (осіб) залишити визначене місце на певний строк; здійснювати поліцейське піклування в порядку, передбаченому законодавством.

І хоча сторона захисту в поданих апеляційних скаргах вказує на те, що ОСОБА_15 , хоча і перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте самостійно пересувався, розумів значення своїх дій, не створював реальної небезпеки оточуючим та собі, а тому у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_15 поліцейського піклування, однак поза увагою обвинувачених залишились усні повідомлення ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 про бійку, де вони вказували, що на них напали «десять на одного».

Колегія суддів не погоджується з доводами захисників про те, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань ч.2 ст.367 КК України не вносилися, а тому проведення досудового розслідування стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, без внесення відомостей до ЄРДР, тягне за собою недопустимість доказів здобутих у даному кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку наведеним доводам сторони захисту, колегія суддів виходила з такого.

Завданнями кримінального провадження серед іншого є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також застосування належної правової процедури до кожного учасника кримінального провадження (ст.2 КПК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.40 КПК України, слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності передбачених цим Кодексом підстав, якими за змістом ч.1 ст.214 КПК України можуть бути заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про його вчинення.

Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування (ч.1 ст.214 КПК України).

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.2, 3 ст.214 КПК України).

За п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, та попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

ЄРДР утворений та ведеться відповідно до вимог КПК України з метою забезпечення: реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі; інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів (п.3 глави 1 розділу І Положення про ЄРДР).

Зазначені норми дають підстави стверджувати, що внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є процесуальним рішенням в електронній формі, яким ініціюється початок досудового розслідування; веденням ЄРДР забезпечуються як кримінально-процесуальні, так і інформаційно-статистичні завдання.

Разом з цим, ні КПК, ні Положення про порядок ведення ЄРДР, чинні в редакції на момент внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000018, не розкривали обсягу, в якому при внесенні відомостей про кримінальне правопорушення мала б зазначатися інформація, передбачена п.4 ч.5 ст.214 КПК стосовно «короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення».

При цьому як обсяг відомостей, так і правова кваліфікація вчиненого діяння, можуть змінюватися упродовж всього розслідування. Адже, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння (поведінку). Уточнення або зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, що є юридичною оцінкою вчиненого, наряду з можливими змінами фактичної сторони розслідуваного кримінального правопорушення, відбувається й через зміну раніше повідомленої підозри (постанова ККС ВС від 01 листопада 2022 року у справі №136/811/20). Кваліфікація дій особи як більш тяжкого кримінального правопорушення, що дає підстави для проведення НСРД на початковому етапі досудового розслідування не є порушенням кримінальногопроцесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність, оскільки на початку розслідування вона не може вважатися неправильною через те, що здійснена на підставі лише тих фактичних даних, які були отримані й перебували у віданні органу досудового розслідування на той час (постанова ОП ККС ВС від 29.03.2021, справа №554/5090/16).

Із наведеного вбачається, що визначення обсягу відомостей, які необхідно внести до ЄРДР у зв`язку з початком досудового розслідування (коротко описати в загальному про ймовірно вчинений злочин чи ряд злочинів, поєднаних спільним умислом, чи зазначити більш конкретні відомості, які включатимуть стадію вчинення злочину, місце, спосіб і період вчинення, розмір завданої злочином шкоди) є дискреційним правом слідчого або прокурора, які при внесенні відповідних відомостей повинні виходити із того наскільки повною інформацією про обставини вчиненого володіють на відповідний момент, а також ураховуючи ризики витоку інформації про початок розслідування за межі органів досудового розслідування.

Отже, оскільки відомості до ЄРДР вносять до здійснення досудового розслідування, очевидно, що слідчий (дізнавач, прокурор) зазначає відомості щодо короткого викладу обставин і попередньої кваліфікації, виходячи із інформації, якою володіє на момент реєстрації. Лише в ході розслідування, коли орган досудового розслідування встановить визначені у ст.91 КПК обставини стане зрозуміло чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР, і короткий виклад обставин, відповідними вчиненому діянню, або внесено припущення, яке не було підтверджено, і діяння має іншу кваліфікацію. Саме тому законодавець у ст.214 КПК використав терміни «можуть» свідчити про вчинення кримінального правопорушення, «попередня» кваліфікація (постанова ККС ВС від 17 травня 2023 року у справі №607/20877/19).

У ході застосування наведених положень кримінального процесуального закону до обставин даного кримінального провадження, колегією суддів встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 04.10.2021 до ЄРДР за № 0000113 на підставі рапорту (т.2, а.к.п.43) були внесені відомості за фактом того, що працівники Управління патрульної поліції в Чернігівській області, в ході виявлення конфлікту між групою осіб з тілесними ушкодженнями, а також відпрацювання виклику про вчинення кримінального правопорушення, залишили без допомоги потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які перебували в небезпечному для життя стані і були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, в результаті чого ОСОБА_29 помер, а ОСОБА_16 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.3 ст.135 КК України (т.2, а.к.п.42).

На підставі постанов начальника Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві ОСОБА_30 від 04.10.2021 було визначеного сслідчого та слідчу групу у кримінальному провадженні №0000113 від 04.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, та доручено організацію досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

23 жовтня 2021 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч,3 ст.135 КК України (т.2, а.к.п.145-151, 156-162).

У подальшому, в ході досудового розслідування, на підставі постанови слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві, ОСОБА_31 від 14.01.2022, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.135 КК України, у вчиненні якого підозрюються ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000113 від 04.10.2021, було перекваліфіковане на ч.2 ст.367 КК України (т.3, а.к.п.1-3), та цього ж дня - 14 січня 2022 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри (т.3, а.к.п.4-17).

Отже, з вищенаведеного слідує, що 04 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000113 розпочато досудове розслідування щодо вчинення кримінального правопорушення, попередньо кваліфікованого за ч.3 ст.135 КК України, короткий виклад обставин вчинення якого було зазначено у ЄРДР досить у загальних рисах. Зазначене розслідування стосувалося перевірки інформації щодо факту службової недбалості працівниками Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000113 від 04.10.2021 були здобуті докази, які більш чітко окреслили ситуацію щодо неналежного виконання працівниками Управління патрульної поліції в Чернігівській області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, які спричинили тяжкі наслідки у вигляді загибелі потерпілого ОСОБА_15 та отримання потерпілим ОСОБА_16 тяжких тілесних ушкоджень. Після чого, стороною обвинувачення, після встановленого у цьому кримінальному провадженні, було прийнято рішення змінити попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.3 ст.135 КК України на ч.2 ст.367 КК України та повідомлено підозрюваних про зміну раніше повідомленої їм підозри.

Отже, доводи захисників про те, що досудове розслідування стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, здійснювалось без внесенння відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не знайшли свого підтвердження та спростовується матеріалами судового провадження. Навпаки за матеріалами справи вбачається, що досудове розслідування здійснювалось в рамках одного і того ж самого кримінального провадження

№ 0000113, стосувалося одного факту протиправної діяльності, з подальшою перекваліфікацією дій фігурантів на підставі здобутих даних.

Крім того, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 подав клопотання, яке підтримали захисник ОСОБА_9 та обвинувачені, про повторне дослідження доказів у даному кримінальному провадженні.

З цього приводу колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Тобто, норми ч.3 ст.404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода сторони захисту з висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч.3 ст.404 КПК України (постанова Верховного Суду від 02 вересня 2020 року справа №591/4742/16).

Захисник ОСОБА_8 , заявляючи вимоги про повторне дослідження апеляційним судом доказів, не вказав на конкретні порушення, допущені судом першої інстанції при дослідженні окремих доказів чи на неповноту такого дослідження та не навів відповідного обґрунтування в цій частині. Зазначене свідчить про відсутність обґрунтованого клопотання сторони захисту щодо повторного дослідження доказів.

У своїй постанові від 21 грудня 2022 року (справа №759/5737/17) Верховний Суд зазначив, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Крім того, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів, оцінених місцевим судом. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (постанови Верховного Суду від 10.10.2019 справа №415/5296/15-к; від 01.10.2019 справа №754/1780/17; від 23.11.2020 справа №357/18489/13-к; від 16.09.2020 справа №640/3526/16-к; від 19.10.2021 справа №442/506/17-к; від 17.08.2021 справа №484/1376/18; від 12.12.2022 справа №521/165/17; від 24.11.2022 справа №445/836/21; від 16.11.2022 справа №159/3544/19; від 13.09.2023 справа №337/1446/17; від 25.05.2023 справа №154/2277/17 та інші).

Відтак, за відсутності аргументованих доводів захисника щодо необхідності дослідження доказів, колегія суддів не встановила достатніх підстав, передбачених ст.404 КПК України, для повторного дослідження доказів, а відтак і підстав для задоволення відповідного клопотання сторони захисту.

При цьому колегія суддів не встановила жодних порушень при дослідженні судом доказів чи неповноти такого дослідження та іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, не надавала.

Отже, суд першої інстанції ретельно перевіряв доводи, висунуті захисниками на захист обвинувачених. Викладений у вироку мотив визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження, колегія суддів знаходить обґрунтованим і погоджується з ним.

Проявів упередженості щодо обвинувачених з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.

Отже, висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у службовій недбалості відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

На переконання колегії суддів, наведеного вище об`єму доказів достатньо для визнання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 винуватими у пред`явленому їм обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно доводять їх вину.

Невизнання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, суд першої інстанції правильно розцінив як спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності за вчинене правопорушення та відсутність критичного аналізу своїх дій.

Інші доводи апеляційних скарг захисників повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на її обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, і викладені в апеляційних скаргах доводи про відсутність у їх діях складу інкримінованого їм кримінального правопорушення вважає неспроможними, у звязку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, ставлення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, не працює, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, передбачений санкцією ч.2 ст.367 КК України, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, ставлення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, працює, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, передбачений санкцією ч.2 ст.367 КК України, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на відсутність каяття обвинуваченого ОСОБА_11 , невідшкодування заподіяної шкоди, підстав для помякшення призначеного покарання, шляхом застосування ст.69 КК України або ст.75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Відтак, доводи захисника ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення його апеляційної скарги у цій частині.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

У даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_14 було заявлено цивільний позов про стягнення солідарно з обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 моральної шкоди в розмірі 394 875 грн (т.1, а.к.п.38-45). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з протиправною поведінкою обвинувачених вона втратила чоловіка, їй завдано моральних страждань, які полягають в порушенні нормального способу та ритму життя, залишенні двох малолітніх дітей без батька, щоденному переживанні через втрату чоловіка, погіршенні стану здоров`я. При цьому всі негативні наслідки самопочуття та моральні страждання викладені у висновку судово-психологічної експертизи №СЕ-19/125-21/37611-ПС від 11.01.2022, в якому також визначений розмір компенсації завданих моральних страждань.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Статею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Постанови передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.

Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Позивач ОСОБА_14 є дружиною померлого ОСОБА_15 .

Розмір моральної шкоди в сумі 394 875 грн підтверджується висновком судово-психологічної експертизи №СЕ-19/125-21/37611-ПС від 11.01.2022, який є належним та допустимим доказом.

Відтак, беручи до уваги, що місцевим судом було встановлено наявність причинного зв`язку між винними діями обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у неналежному виконанні ними своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки й негативними наслідками, що настали для потерпілої, а саме - вона втратила близьку їй людину, зазнала моральних страждання, що виразились у перенесеному болю, негативних емоціях, потерпіла докладає додаткових зусиль для захисту своїх прав і відновлення звичайного способу життя, моральна шкода в розмірі 394875 грн цілком відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілої, характер, обставини скоєного злочину.

Колегія суддів не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що на підставі висновку експерта №СЕ-19/125-21/37611-ПС від 11.01.2022, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.06.2023 (т.3, а.к.п.256-258) на користь потерпілої з осіб, засуджених за вбивство ОСОБА_15 було стягнуто моральну шкоду, оскільки вищевказана експертиза була проведена саме у рамках даного кримінального провадження.

Крім того, на спростування розміру моральної шкоди ні обвинуваченими, ні їх захисниками не надано жодних доказів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2024 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4