Справа № 201/8957/24
Провадження № 1-кп/201/917/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000413, внесеного до ЄРДР 05.07.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Краматорська Донецької області, яка має неповну середню освіту, вдова, утриманців не має, не працює, має тяжку хронічну хворобу, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачена ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

Епізод 1

04.07.2024 ОСОБА_3 орієнтовано о 12:00 год., перебуваючи по вул. Сергія Єфремова поблизу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету у м. Дніпро побачила, що вздовж вулиці проходить раніше незнайома літня людина, якою виявилась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час у вказаному місці у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме грошовими, які належать ОСОБА_5 шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив та переслідуючи мету наживи, шляхом обману, 05.07.2024 приблизно о 12:00 год. звернулась до потерпілої ОСОБА_5 та запитала чи пам`ятає вона її, отримавши несхвальну відповідь від потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, попрохала зайти в гості до потерпілої ОСОБА_5 , отримавши згоду від останньої ОСОБА_3 разом з потерпілою ОСОБА_5 попрямували за адресою: АДРЕСА_3 до квартири ОСОБА_5 .

Зайшовши до квартири потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в проміжок часу з 12:17 по 12:41 05.07.2024, реалізуючи свій злочинний умисел, попрохала потерпілу розміняти їй грошові кошти дрібними купюрами по 200 гривень, отримавши від потерпілої ОСОБА_5 суму в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, маючи корисливий мотив, діючи шляхом обману, надала потерпілій ОСОБА_5 взамін 16 папірців, зовні схожих на банкноти номіналом 1000 гривень, що є грошовою одиницею, які були сувенірною імітацією грошових коштів.

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи введена в оману ОСОБА_3 та не підозрюючи про її злочинний намір, вважаючи її дії правомірними, знаходячись у вказаному місці у вказаний час добровільно передала останній грошові кошти банкнотами номіналом по 200 гривень, які у сумі становили 16000 гривень.

Після чого, ОСОБА_3 , взявши у ОСОБА_5 вищевказані грошові кошти залишила місце вчинення кримінального правопорушення, а саме, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3

Надалі, ОСОБА_3 на власний розсуд розпоряджалась грошовими коштами, які належать ОСОБА_5 , чим заподіяла потерпілій ОСОБА_5 , матеріального збитку на суму 16000 грн. 00 коп.

Умисні дії ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Епізод 2

ОСОБА_3 , 19.07.2024 орієнтовано о 11:13 год., перебуваючи по пр. Науки поблизу Гагарінського відділення «Райффайзен Банку», розташованого за адресою: АДРЕСА_4 побачила, що вздовж вулиці проходить раніше незнайомий їй літній чоловік, яким виявився ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В цей час у вказному місці у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, вчинене повторно, а саме грошовими коштами, які належать ОСОБА_6 шляхом обману.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив та переслідуючи мету наживи, шляхом обману, 19.07.2024 приблизно о 11:13 год. звернулась до потерпілого ОСОБА_6 , розпочавши з ним розмову на побутові теми, стверджуючі, що вони були раніше знайомі, попрохала розміняти їй грошові кошти, домовившись, що вона надасть потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 3000 гривень купюрами номіналом по 1000 гривень, а взамін, потерпілий ОСОБА_6 надасть їй 2000 гривень, купюрами по 500 гривень.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи введеним в оману ОСОБА_3 та не підозрюючи про її злочинний намір, вважаючи її дії правомірними, знаходячись у вказаному місці у вказаний час добровільно передав останній грошові кошти, а саме, 4 купюри номіналом по 500 гривень, які у сумі становили 2000 гривень, взамін отримавши 3 папірці, зовні схожих на банкноти номіналом 1000 гривень, що є грошовою одиницею, які були сувенірною імітацією грошових коштів, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_6 , матеріального збитку на суму 2000 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України.

2. Позиція обвинуваченої

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення по всім епізодам повністю та підтвердила його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаялася у вчиненому, просила суворо не карати.

3.Позиція потерпілих

Потерпілі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 подали заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі, висловилися про призначення покарання на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачена не заперечувала.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченою своєї вини, а також те, що вона не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності її позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідив документи, які характеризують її особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченої

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 по першому епізоду, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, вірно.

Умисні дії ОСОБА_3 по другому епізоду, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

При призначенні покарання обвинуваченій, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченій, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , що передбачена ст. 67 КК України, суд відносить вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку.

Призначення покарання

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачена була осудна у розумінні ст. 19 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Так, виходячи з положень ч. 2, ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, є кримінальним проступком, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, є нетяжким злочином.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до обвинуваченої, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних нею кримінальних правопорушень, один з яких є кримінальним проступком, інший - нетяжким злочином, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставини, яка пом`якшує покарання і наявність обставини, яка його обтяжує, вчинення кримінальних правопорушень вперше, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень є наступне покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн,

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно слід призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Крім того суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 75 КК України.

Так, згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому виходячи з усіх обставин справи, думок потерпілих, які просила призначити покарання на розсуд суду, думки прокурора, який просив призначити покарання з іспитовим строком, наслідків вчиненого (потерпілому ОСОБА_6 гроші в сумі 2000 грн повернуті, потерпілій ОСОБА_5 гроші не повернуті), особи ОСОБА_3 , яка є особою похилого віку, має тяжку хронічну хворобу (онкологія), вчинила кримінальні правопорушення вперше, суд приходить до висновку про можливість її виправлення без ізоляції її від суспільства, а тому вважає, що її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_3 і її перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає її особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого, призначене судом покарання у вигляді позбавлення волі буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

Цивільні позови потерпілими не заявлені.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченій не застосовувався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити їй наступне покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов не пред`явлений.

Витрати на проведення експертизи відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався.

Речові докази:

- чотири купюри номіналом по 500 грн, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 13), - залишити останньому за належністю;

- квитанція № 0143, яка видана ОСОБА_6 , упакована до с/п НПУ PSP2124896, яка передана на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2235 від 22.07.2024 (т. 1 а.п. 24) - повернути ОСОБА_6 або його уповноваженому представнику;

- гаманець білого кольору з візерунками, упакований до с/п НПУ PSP2124897, який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2235 від 22.07.2024 (т. 1 а.п. 24) - повернути ОСОБА_3 або її уповноваженому представнику;

- пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , упаковане до с/п НПУ PSP2124897, яке передане на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2235 від 22.07.2024 (т. 1 а.п. 24) - повернути ОСОБА_7 або її уповноваженому представнику;

- 10 банкнот номіналом 200 грн та 1 банкнота номіналом 50 грн, упаковані до с/п НОМЕР_2 , передані на зберігання до УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 001959 від 23.07.2024, банківська комірка № 6/1701 (т. 1 а.п. 50), - повернути ОСОБА_3 або її уповноваженому представнику;

- три сувенірні купюри, схожі на гроші, номіналом по 1000 грн, упаковані до с/п НПУ PSP2124900; вісім сувенірних купюр, схожі на гроші, номіналом по 1000 грн, упаковані до с/п НПУ PSP2124899; сім сувенірних купюр, схожі на гроші, номіналом по 500 грн, упаковані до с/п НПУ PSP2124899, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2235 від 22.07.2024 (т. 1 а.п. 24) - знищити;

- 16 сувенірних купюр схожі на гроші, номіналом по 1000 грн, упаковані до с/п НПУ PSP2124899, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2236 від 24.07.2024 (т. 1 а.п. 89) - знищити;

- три оптичні диски (т. 1 а.п. 64, 68, 73) - залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження;

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1