У Х В А Л А

Справа № 126/1875/21

Провадження № 1-кп/126/45/2024

27 вересня 2024 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000229 від 24.07.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бершадь Бершадського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бершадського районного суду Вінницької області, перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 07.05.2024 задоволено клопотання прокурора про оголошення розшуку обвинуваченого та надання дозволу на його затримання з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

27.09.2024 на адресу суду надійшло повідомлення заступника начальника ВП №1 гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_6 про затримання обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 27.09.2024 відновлено провадження у справі.

Звертаючись до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначив, що 22.07.2021 близько 23 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у домоволодінні, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , спільно із ОСОБА_7 , господарем будинку ОСОБА_8 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, розпивали алкогольні напої.

Після застілля, ОСОБА_4 , враховуючи темну пору доби, вирішив провести до місця тимчасового проживання ОСОБА_7 , на що остання погодилась, та вони у двох почали свій рух до АДРЕСА_1 .

Дорогою у ОСОБА_4 виник раптовий умисел на шахрайське заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_7 , якого вона несла у руці.

Підходячи до місця тимчасового проживання ОСОБА_7 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з корисливого мотиву, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, переслідуючи корисливу мету, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , попрохав надати йому мобільний телефон з метою здійснення телефонного дзвінка. На прохання останнього ОСОБА_7 добровільно передала йому свій мобільний телефон торгової марки «Xiaomi Redmi Note 9S», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4752/21-21 від 28.07.2021 становить 4631 грн. 71 коп., та попрямувала до житлового будинку за власною потребою.

Отримавши вказаний телефон, ОСОБА_4 переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, та тримаючи в руках мобільний телефон торгової марки «Xiaomi Redmi Note 9S», в якому знаходилась сім - карта мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, переконавшись у тому, що ОСОБА_7 знаходиться в приміщенні будинку, зник з місця вчинення злочину, забравши з собою викрадений мобільний телефон, яким розпорядився на власний розсуд, а саме віддав мобільний телефон своєму товаришеві ОСОБА_8 , якому не повідомив, що він викрадений.

Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 на суму 4631 грн. 71 коп.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні призначено на 15.06.2021.

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 до суду для проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні не з`являвся, про причини неявки не повідомляв, у зв`язку із чим, судові засідання постійно відкладались.

Через постійні неявки, для розгляду кримінального провадження, ухвалами суду від 02.02.2022, 04.04.2022 та 12.05.2022 до обвинуваченого застосовано привід, який не виконаний та місце перебування ОСОБА_4 не встановлено.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 ухиляється від суду з метою уникнення покарання. Таким чином, у зв`язку із неявкою ОСОБА_4 є всі підстави вважати про ухилення останнього від суду з метою уникнення від відповідальності.

Ухвалою суду від 15.06.2022 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою приводу до суду для розгляду клопотання про тримання під вартою, строк дії якої закінчився 15.122022.

Доказами, які обґрунтовують обвинувачення у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення є: протокол огляду місця події, покази свідків, висновок судово-товарознавчої експертизи, покази потерпілої.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Бершадь Вінницької області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, непрацюючий, раніше судимий.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Таким чином є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за які законом передбачено максимально суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

В ході судового розгляду виникла необхідність застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом

Метою застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні майнового злочину, вчиненого в період невідбутої частини покарання.

- незаконно впливати на свідків з метою уникнення покарання, та також незаконно впливати на потерпілих, а також вони проживають у одному населеному пункті.

- переховування від суду, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованого кримінальному правопорушенні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення покарання.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

-особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи репутацію підозрюваного, тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, який вчинив корисливий майновий злочин.

-особиста порука, оскільки у ОСОБА_4 на даний час відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього в суд на першу вимогу;

-застава, оскільки у ОСОБА_4 відсутнє постійне місце роботи та необхідні кошти для цього;

-домашній арешт, враховуючи тяжкість покарання.

Звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурором на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, репутацію підозрюваного, характеристику, відсутність у постійного доходу, місця роботи, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що від правоохоронних органів не переховувався, а відбував службу в ЗСУ, де був поранений.

Суд вислухавши думку учасників судового розгляду приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Згідно роз`яснень, що містяться в п.3 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. Обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

У частині 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

В обґрунтування заявленого клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначає, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів і за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знащити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, з матеріалів клопотання слідує, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів.

Разом з тим, оцінюючи доводи прокурора та слідчого про необхідність застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого переховування від суду, знищення речей і документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка та продовження вчинення кримінального правопорушення суд констатує, що ним не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Суд вважає, що застосування відносно ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, даних про його особу, наявністю у нього постійного місця проживання, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 182, 314-316, 331, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бершадь Бершадського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:

- прибувати до Бершадського районного суду Вінницької області в період судового провадження за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання - будинок в АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначити строк дії ухвали до 27 листопада 2024 року.

Копію ухвали направити до ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1