Справа № 201/8870/24
Провадження № 1-кп/201/915/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001009 від 10.06.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Роздольне Великоновосілківського району Донецької області, який має вищу освіту, не одружений, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, працює неофіційно, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця селища Роздольне Великоновосілківського району Донецької області, який має повну середню освіту, не одружений, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

09.06.2024, приблизно о 22 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 знаходились в громадському місці, а саме в кафе «Ібіца» за адресою: Монастирський острів у АДРЕСА_4 , де відпочивали інші відвідувачі вказаного закладу, серед яких також знаходилися раніше їм не знайомі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спільний злочинний умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчиненому групою осіб, а саме нанесення тілесних ушкоджень раніше їм незнайомим відвідувачам вказаного кафе - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Цього ж вечора, у цей самий час, приступивши до реалізації свого злочинного умислу, направленого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчиненому групою осіб з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вийшли з приміщення кафе «Ібіца» що за адресою: АДРЕСА_4 , де ставши поруч з кафе, стали чекати поки з нього вийдуть ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Далі, реалізуючи злочинний умисел, направлений на хуліганство, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що вони перебувають у закладі харчування та відпочинку, діючи групою осіб, під час виходу ОСОБА_6 з кафе ОСОБА_4 підійшов до останнього та наніс один удар кулаком правої руки по ділянці голови від якого ОСОБА_6 втративши свідомість впав на землю. В цей час з кафе «Ібіца» на подвір`я вийшов ОСОБА_7 , та побачивши останнього ОСОБА_4 стоячи обличчям до обличчя відносно потерпілого ОСОБА_7 своєю правою рукою стиснутою в кулак наніс два удари в ділянку обличчя, а саме лівої сторони щелепи та лівою рукою стиснутою в кулак в ділянку правої лобної частини, діючи в групі ОСОБА_3 з хуліганських мотивів наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівої щоки ОСОБА_7 та один удар кулаком лівої руки у ділянку нижньої щелепи з правої сторони після чого потерпілий упав на землю. Не звертаючи уваги на стан ОСОБА_7 , ОСОБА_4 знаходячись над потерпілим ОСОБА_7 продовжив наносити три удари правою рукою стиснутою в кулак в ділянку обличчя. В цей час ОСОБА_8 вийшов з кафе «Ібіца», побачивши як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наносять тілесні ушкодження ОСОБА_7 , намагався припинити вчинення правопорушення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .. ОСОБА_3 продовжуючи вчиняти хуліганські дії стоячи навпроти ОСОБА_8 наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме в ділянку лівого ока. Після чого ОСОБА_3 почав наносити два удари нижньою частиною ноги в ділянку обличчя ОСОБА_7 , в ході чого потерпілий втратив свідомість. Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_4 наніс один удар нижньою частиною правої ноги в ділянку обличчя ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_3 продовжив наносити ОСОБА_7 один удар нижньою частиною ноги в ділянку обличчя та один удар у ділянку тулуба. В цей час з кафе «Ібіца» вийшов ОСОБА_9 , який підійшовши до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прохав зупинити вчинення незаконних дій. ОСОБА_4 не реагуючи на неодноразові зауваження та не припиняючи вчиняти хуліганські дії наніс один удар в обличчя правою рукою стиснутою в кулак ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_3 наніс один удар кулаком руки в ділянку голови, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 впав на землю, не звертаючи на стан останнього ОСОБА_4 наніс один удар своєю правою ногою в ділянку обличчя ОСОБА_9 .. Під час того як ОСОБА_9 намагаючись піднятись на ноги, ОСОБА_3 наніс один удар колінною частиною правої ноги в ділянку обличчя ОСОБА_9 , після чого останній впав на землю, а ОСОБА_4 продовжив наносити правою рукою стиснутою в кулак ОСОБА_9 по ділянці обличчя.

Продовжуючи свою протиправно-кримінальну діяльність спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 наніс останній удар нижньою частиною ноги в ділянку обличчя ОСОБА_7 та застосовуючи фізичну силу взявши за верхній одяг останнього почав волочити у невідомому напрямку.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна волосистої частини голови, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця нижнього повіка зліва, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів- передньої стінки фронтальної пазухи справа, стінок гайморової пазухи, виличково-орбітального комплексу зліва, закрита черепно-мозкова травма, струсу головного мозку, забійна рана потиличної ділянки справа, синці обличчя, субкон`юктивальний крововилив зліва, забійна рана правої п`яти та лівого гомілково-ступневого суглобу, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як на 21 день).

В результаті хуліганських дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: одинадцяти саден- обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, синець повік правого ока, що спричинені від дії не менш дванадцяти травматичних впливів, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покинули місце вчинення кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.

Крім того, 09 червня 2024 року близько о 22 годині 40 хвилин, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , перебували за адресою: АДРЕСА_4 , а саме біля кафе «Ібіца», де відпочивали інші відвідувачі вказаного закладу, серед яких також знаходився раніше їм не знайомий ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник злочинний умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчиненому без попередньої змови групою осіб, а саме нанесення тілесних ушкоджень раніше їм незнайомому відвідувачу вказаного кафе на підставі порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчиненому групою осіб, а саме нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ..

Цього ж вечора, у цей самий час, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 діючі групою осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , а саме біля кафе «Ібіца», де у цей же час вийшов ОСОБА_7 з кафе, ОСОБА_4 стоячи обличчям до обличчя відносно потерпілого ОСОБА_7 своєю правою рукою стиснутою в кулак наніс два удари в ділянку обличчя, а саме лівої сторони щелепи та лівою рукою стиснутою в кулак в ділянку правої лобної частини ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_3 продовжив наносити один удар ОСОБА_7 правою рукою стиснутою в кулак в ділянку лівої щоки та один удар лівої руки стиснутою в кулак у ділянку нижньої щелепи з правої сторони ОСОБА_7 після чого потерпілий упав на землю. Не звертаючи уваги на стан ОСОБА_7 , ОСОБА_4 знаходячись над потерпілим продовжив наносити три удари кулаком правої руки в ділянку обличчя, та відволікшись на ОСОБА_8 , який вийшов з кафе «Ібіца», який намагався заспокоїти всіх учасників, ОСОБА_3 продовжив наносити два удари ОСОБА_7 нижньою частиною ноги в ділянку обличчя, в ході чого ОСОБА_7 втратив свідомість. Продовжуючи свою протиправно-кримінальну діяльність спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 наніс один удар потерпілому нижньою частиною правої ноги в ділянку обличчя, після чого ОСОБА_3 продовжив наносити ОСОБА_7 один удар нижньою частиною ноги в ділянку обличчя та один удар у ділянку тулуба. Також ОСОБА_4 наніс останній удар нижньою частиною ноги в ділянку обличчя ОСОБА_7 та застосовуючи фізичну силу взявши за верхній одяг останнього почав волочити у невідомому напрямку.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи групою осіб, нанесли потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів- передньої стінки фронтальної пазухи справа, стінок гайморової пазухи, виличково-орбітального комплексу зліва, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку , забійна рана потиличної ділянки справа, синці обличчя, субкон`юктивальний крововилив зліва, забійна рана правої п`яти та лівого гомілково-ступневого суглобу, що спричинені від численних дій одне за одним, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як на 21 день).

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, групою осіб без попередньої змови між собою.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, групою осіб без попередньої змови між собою.

За сукупністю вчиненого, умисні дії ОСОБА_3 і ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст.122, ч. 2 ст. 296 КК України.

2. Позиція обвинувачених

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнали свою провину у пред`явленому обвинуваченні повністю та підтвердили вчинення кримінальних правопорушень при викладених вище обставинах, щиро розкаялися у вчиненому, просили суд їх суворо не карати.

3.Позиція потерпілих

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, претензій до обвинувачених не мають.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачені не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченими своєї вини, а також те, що вони не оспорюють всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності їх позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинувачених, дослідив документи, які характеризують їх особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст.122, ч. 2 ст. 296 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_11 і ОСОБА_12 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб, вірно.

Умисні дії ОСОБА_3 і ОСОБА_12 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, групою осіб без попередньої змови між собою, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_13 були осудні у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Класифікація кримінальних правопорушень

Виходячи з положень ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.122, ч. 2 ст. 296 КК України, є нетяжкими злочинами.

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 і Єрмолен ОСОБА_14 , суд визнає їх щире каяття.

Обставин, які, в силу ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 і Єрмолен ОСОБА_14 , судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, позитивну характеристику з місця мешкання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, наявність постійного місця проживання, а також те, що кримінальні правопорушення вчинені ним стосовно потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , які є діючими військовослужбовцями ЗСУ, які на даний час перебувають у лавах ЗСУ, здійснюючи відсіч збройної агресії РФ проти України, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст.122, ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з цим, у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003№ 7«Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більшеп`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, соціального та матеріального становища обвинуваченого, стану здоров`я, статі та віку, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівня культури та освіти, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, і відсутності обставин, які обтяжують покарання, вчинення злочинів вперше, а також думки потерпілих,які претензій до нього не мають, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, а тому вважає, що його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьомупідстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, позитивну характеристику з місця мешкання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, наявність постійного місця проживання, а також те, що кримінальні правопорушення вчинені ним стосовно потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , які є діючими військовослужбовцями ЗСУ, які на даний час перебувають у лавах ЗСУ, здійснюючи відсіч збройної агресії РФ проти України, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст.122, ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з цим, у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003№ 7«Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більшеп`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, соціального та матеріального становища обвинуваченого, стану здоров`я, статі та віку, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівня культури та освіти, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, і відсутності обставин, які обтяжують покарання, вчинення злочинів вперше, а також думки потерпілих,які претензій до нього не мають, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а тому вважає, що його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьомупідстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Призначаючи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для їх виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає їх особам та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та осіб засуджених таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

7.Вирішення цивільного позову

Цивільний позов не заявлений.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доляречових доказів вирішується в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжні заходи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не застосовувалися. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати за проведення експертиз відсутні.

Керуючисьст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватиму вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст.122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки

-за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки

ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Витрати на проведення експертиз відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений.

ОСОБА_4 визнати винуватиму вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст.122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки

-за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки

ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Витрати на проведення експертиз відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- шість оптичних дисків з відеозаписами - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 88; т. 2 а.п. 26, 40, 54, 68, 81);

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1