Справа № 214/2840/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000248 від 20.02.2024 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні надала письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 стоком на 60 днів.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначила наступне, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , на посаді оператор-гранатометник 3 аеро-мобільної роти , у військовому званні «солдат», 20.02.2024 приблизно о 03:00, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , в порушенні вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, діючи в період військового стану 20 лютого 2024 року близько о 03:00 знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , в порушенні вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, діючи в умовах воєнного стану, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з транспортного засобу - автомобілю «Opel Vectra», в кузові універсал сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований біля будинку АДРЕСА_1 , із застосуванням сили власних рук, розбив переднє та заднє скло автомобіля, після чого, не реагуючи на зауваження власника транспортного засобу ОСОБА_6 , який визирнувши з вікна, викрив дії ОСОБА_4 , відкрито викрав через розбите скло, з багажнику автомобіля пакет з речами, а саме: каскою кевларовою, модель - ЗШМ 1А, вартістю 8500 грн., балон «Кобра 1», вартістю 200 грн., поясне спорядження синтетичне, вартістю 1500 грн., жилет з написом «поліція» вартістю 150 грн. , щітку автомобільного склоочисника, комплект автомобільних номерів, автомобільну щітку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном та звернення на його власну користь, розуміючи, що їх дії носять відкритий характер та є очевидним для потерпілого, ОСОБА_4 , не реагуючи на зауваження потерпілого ОСОБА_6 ,, який вже вийшов на вулицю, із зазначеним майном, втік з місця вчинення злочину, утримуючи викрадене майно, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_6 майнового збитку на суму 10350 гривень.

Також в ході досудового розслідування встановлено, що з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.02.2023 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , перебуває у військовому званні «солдат».

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи на посаді оператор - гранатометник 3 аеро-мобільної роти НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити «Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Незважаючи на це, солдат ОСОБА_4 усупереч вимог вищенаведеного законодавства, діючи з прямим умислом, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, став на злочинний шлях та вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

20.02.2024 року ОСОБА_4 повідомлений про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за яке кримінальним законодавством передбачено покарання до 10 років позбавлення волі.

Підозра ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню матеріалами:

- Протоколом огляду місця події від 20.02.2024 року;

- Протоколом затримання ОСОБА_4 від 20.02.2024 року;

- Показаннями потерпілого ОСОБА_6 від 20.02.2024 року;

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_6 від 20.02.2024 року;

- Показаннями свідка ОСОБА_7 від 21.02.2024 року;

- Показаннями свідка ОСОБА_8 від 21.02.2024 року;

- Речовими доказом, а саме пакет з речами, а саме: каскою кевларовою, модель - ЗШМ 1А, балон «Кобра 1», поясне спорядження синтетичне, жилет з написом «поліція», щітка автомобільного склоочисника, комплект автомобільних номерів, автомобільну щітку, які було вилучено 20.02.2024 в ході огляду місця події;

У вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України обґрунтовано обвинувачується: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Хорогочі Тиндінського району, російської федерації, громадянин України, неодружений, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не маючий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

В даному кримінальному провадженні метою продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігати спробам переховуватися від суду.

Домашній арешт не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з можливістю вчинити інше кримінальне правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована до обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю письмових зобов`язань осіб які заслуговують на довіру суду.

Особисте зобов`язання не може бути застосоване у зв`язку із тим, що перебування обвинуваченого ОСОБА_4 на волі не сприятиме виконанню ним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Всі зазначені обставини свідчать про неможливість запобігти вищезазначеним ризикам шляхом обрання іншого біль м`якого запобіжного заходу для ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам:

Переховуватись від суду, обумовлений тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі.

Таким чином, в разі доведення вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні даного злочину, йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, і тому, побоюючись покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини по кримінальному провадженні, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зобов`язаний оцінити в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою (а це покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років).

Всі вищезазначені обставини свідчать про реальне існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у таких межах - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також з метою попередження можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду; можливості незаконно вплинути на свідків чи потерпілого які допитані у кримінальному провадженні, яких не допитано в суді, у зв`язку з чим ОСОБА_4 у разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою, може незаконно вплинути на них, а також враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам

Прокурор в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на письмові пояснення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти заявленого клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 заперечував проти заявленого клопотання прокурора, просив обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Це також узгоджується із ст. 5 Конвенції про захист прав людини, у якій зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Також, суд приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 затриманий та перебуває під вартою досить тривалий час з 22.02.2024 року, в зв`язку з чим, суд вважає, що вказані раніше ризики поступово втратили свою актуальність.

На думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою не є виправданим, оскільки наявні підстави для зміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , одружений, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, що, на думку суду, може свідчити про те, що обвинувачений буде стриманий від залишення свого місця мешкання, та переховування від суду.

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини, враховуючи складність кримінального провадження, що обумовлює його тривалий судовий розгляд, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Усі зазначені вище обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі не буде переховуватися від суду, не вчинить інше кримінальне правопорушення, чи продовжить свою злочинну діяльність або незаконно буде впливати на свідків.

На думку суду, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу та його продовження, зменшились та не виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному суперечитиме вимогам п. 1 «с» ст.5 Конвенції від 4 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також практиці Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу («Єчус проти Литви» рішення від 31.07.2000, п.93). Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Крім того, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, судом враховується, що тривалість тримання під вартою має бути розумною, що слід вирішувати з врахуванням особливостей кожної справи.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Також згідно із пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Отже, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та доцільність зміни ОСОБА_4 раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зі ступені тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину та вищенаведених судом даних про особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт, забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Суд також вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені положеннями ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 202, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишати місце свого проживання цілодобово, строком на 2 (два) місяці, тобто до 19 листопада 2024 року, за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто до 19 листопада 2024 року, наступні обов`язки:

- не залишати цілодобово приміщення будинку АДРЕСА_2 ;

- прибувати за кожною вимогою до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

- не відлучатися без дозволу суду за межі міста Кривого Рогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або реєстрації;

- із застосуванням електронного засобу контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_4 , звільнити з-під варти та негайно доставити до місця проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання Начальнику Слідчого відділення ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1