Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/587/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2024 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України, -

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 серпня 2024 року.

Розмір застави в сумі 330000,00 грн, визначений обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2023 року, з покладеними обов`язками, що передбачені ч. 3 ст. 194 КПК України та визначені в ухвалі Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2023 року залишено без змін.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2024 року, щодо ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 серпня 2024 року.

Залишено без змін розмір застави в сумі 330000,00 грн, визначений обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2023 року, з покладеними обов`язками, що передбачені ч. 3 ст. 194 КПК України та визначені в ухвалі Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2023 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що може зумовити його переховуватися від суду.

На даний час реальні ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зменшилися. ОСОБА_6 опинившись на волі до завершення судового розгляду кримінального провадження, зможе ухилятися від суду, продовжити злочинну діяльність, з метою перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження, чинити вплив на свідків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2024 року, постановити ухвалу якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

В обгрунтування вимог посилається на те, що ризики на які посилається прокурор у клопотанні, недоведені.

Тяжкість, можливого покарання, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Вказує, що він не переховувся від органу досудового розслідування та не має намір переховуватися від суду чи вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Зазначає, що має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, стабільний дохід та позитивно характеризується.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000337 від 26.10.2018, щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачених за ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2024 року, щодо ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 серпня 2024 року.

Розмір застави в сумі 330000,00 грн, визначений обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2023 року, з покладеними обов`язками, що передбачені ч. 3 ст. 194 КПК України та визначені в ухвалі Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2023 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який, є правильним.

Так, ОСОБА_12 обвинувачується за ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України, останній з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, що може зумовити обвинуваченого переховуватися від суду.

Раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, оскільки обставини, за яких вони були встановлені, не змінилися.

Запобігти ризикам, які встановлені та продовжують існувати у разі непродовження строку запобіжного заходу тримання під вартою, або при застосуванні іншого запобіжного заходу, неможливо.

На переконання колегії суддів, місцевим судом правильно враховано суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_6 та визнано за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявність ризиків того, що знаходячись на волі обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, з метою перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження, чинити вплив на свідків.

При цьому, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, проте зазначений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши строк тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Під час розгляду справи місцевим судом та під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Перевіркою матеріалів справи невстановлені будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи ОСОБА_6 про те, що він не має на меті переховуватися від суду, має позитивну характеристику та міцні соціальні зв`язки, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть бути підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких переконливих доводів щодо незаконності рішення місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2024 року, слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4