КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/4539/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000100 від 14 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майна - речові докази у кримінальному провадженні №0000100 від 14 лютого 2023 року, що виявлені та вилучені 02 червня 2024 року в ході обшуку автомобіля «Toyota RAW4», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що належить підозрюваному ОСОБА_7 , з метою забезпечення їх зберігання, а також конфіскації майна як виду покарання, а саме:

- автомобіль «Toyota RAW4», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 на автомобіль «Toyota RAW4», д.н.з. НОМЕР_1 , та ключі до вказаного автомобіля;

- мобільний телефон «Iphone 11», ІМЕІ: НОМЕР_4 , із сім-картою № НОМЕР_5 (пароль НОМЕР_6 );

- 5 аркушів паперу із рукописними записами;

- 1 аркуш паперу із друкованим текстом;

- грошові кошти у сумі 14 900 грн. (купюри номіналом по 1000 грн. у кількості 2 шт.; купюри номіналом по 500 грн. у кількості 25 шт.; купюра номіналом 200 грн. у кількості 1 шт.).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення наступного змісту: «відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000100 від 14 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено в ході обшуку в автомобілі «Toyota RAW4», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить підозрюваному ОСОБА_7 .

Уважає, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, без належного з`ясування всіх обставин справи.

У мотивування скарги зазначає, що 03 червня 2024 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , а не клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , як зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Вказує, що вказане клопотання у порушення вимог частини першої статті 172 КПК України розглянуто місцевим судом лише на сьомий день з дати його реєстрації.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000100 від 14 лютого 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України.

02 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

02 червня 2024 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 проведено обшук в автомобілі «Toyota RAW 4», д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_2 , що належить підозрюваному ОСОБА_7 , та який на час обшуку знаходився за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході обшуку слідчим виявлено речі та документи, які стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення та мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а саме:

- автомобіль «Toyota RAW 4», д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 на автомобіль «Toyota RAW 4», д.н.з. НОМЕР_7 , та ключі до вказаного автомобіля;

- мобільний телефон «Iphone 11», ІМЕІ: НОМЕР_4 , із сім-картою № НОМЕР_5 (пароль НОМЕР_6 );

- 5 аркушів паперу із рукописними записами;

-1 аркуш паперу із друкованим текстом;

- грошові кошти у сумі 14 900 грн. (купюри номіналом по 1000 грн. у кількості 2 шт.; купюри номіналом по 500 грн. у кількості 25 шт.; купюра номіналом 200 грн. у кількості 1 шт.).

Вилучений майно постановою слідчого від 02 червня 2024 року визнано речовим доказом.

03 червня 2024 року старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві майор поліції ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні №0000100 від 14 лютого 2023 року, що виявлені та вилучені старшим слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 02 червня 2024 року в ході обшуку в автомобілі «Toyota RAW 4», д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_2 , що належить підозрюваному ОСОБА_7 , з метою забезпечення їх збереження, а також конфіскації майна як виду покарання, а саме:

- автомобіль «Toyota RAW 4», д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 на автомобіль «Toyota RAW 4», д.н.з. НОМЕР_7 , та ключі до вказаного автомобіля;

- мобільний телефон «Iphone 11», ІМЕІ: НОМЕР_4 , із сім-картою № НОМЕР_5 (пароль НОМЕР_6 );

- 5 аркушів паперу із рукописними записами;

- 1 аркуш паперу із друкованим текстом;

- грошові кошти у сумі 14 900 грн. (купюри номіналом по 1000 грн. у кількості 2 шт.; купюри номіналом по 500 грн. у кількості 25 шт.; купюра номіналом 200 грн. у кількості 1 шт.).

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , та накладено арешт на вказане тимчасово вилучене майно.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на речі та документи, які стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення та мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль «Toyota RAW 4», д.н.з. НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 на автомобіль «Toyota RAW 4», д.н.з. НОМЕР_7 , та ключі до вказаного автомобіля; мобільний телефон «Iphone 11», ІМЕІ: НОМЕР_4 , із сім-картою № НОМЕР_5 (пароль НОМЕР_6 ); 5 аркушів паперу із рукописними записами; 1 аркуш паперу із друкованим текстом; грошові кошти у сумі 14 900 грн. (купюри номіналом по 1000 грн. у кількості 2 шт.; купюри номіналом по 500 грн. у кількості 25 шт.; купюра номіналом 200 грн. у кількості 1 шт.).

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначені речі та документи, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з урахуванням того, що вилучені речі та грошові кошти належать підозрюваному ОСОБА_7 і на даний час у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що суд може призначити останньому покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України у вигляді конфіскації майна, для забезпечення якого виникла необхідність у накладенні арешту.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, що 03 червня 2024 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , а не клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , як зазначено в оскаржуваній ухвалі, не заслуговують на увагу суду, оскільки, як установлено зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчим суддею розглянуто клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000100 від 14.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна.

Посилання скаржника на те, що вказане клопотання у порушення вимог частини першої статті 172 КПК України розглянуто місцевим судом лише на сьомий день з дати його реєстрації не є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, дане майно відповідає ознакам, зазначеним у статті 98 КПК України, належить підозрюваному ОСОБА_7 і на даний час у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що суд може призначити останньому покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України у вигляді конфіскації майна, для забезпечення якого виникла необхідність у накладенні арешту.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3