УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року

м. Київ

справа № 682/326/23

провадження № 51- 764ск24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2023 та ухвалуХмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2023року стосовно

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 -

ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня

2023 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від

18 грудня 2023 року, ОСОБА_5 засуджено за: ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану на території домогосподарства на

АДРЕСА_2 за таких обставин:

- 27 грудня 2022 року приблизно о 22:00 він проник до гаража, звідки таємно викрав майно ОСОБА_7 , заподіявши матеріальної шкоди на суму 10955 грн;

- 28 грудня 2022 року приблизно о 22.00 він проник до житлового будинку, звідки таємно, повторно викрав майно ОСОБА_7 , заподіявши матеріальної шкоди на суму 6925 грн;

- 30 грудня 2022 року приблизно о 23.30 він та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, проникли до житлового будинку, звідки таємно, повторно, намагались викрасти майно ОСОБА_7 , проте не довели свій злочинний умисел до кінця, оскільки були затримані працівниками поліції.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_5 , правильності кваліфікації його дій у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, порушує питання про зміну судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнити від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні ОСОБА_5 покарання не врахували в повній мірі обставин, які його пом`якшують, даних про його особу, та того, що він вибачився перед потерпілою, й повернув частину викраденого майна.

Мотиви Суду

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України в касаційному порядку захисником не оспорюються.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

В касаційній скарзі захисник порушує питання про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості й безпідставне незастосування, на його думку, положень

ст.ст. 69, 75 КК України.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК України).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх вищевказаних обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Частиною 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із долученої до касаційної скарги копії вироку, Славутський міськрайонний суд Хмельницької області засудив ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 -

ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

При цьому суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, думку потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому покарання виключно у виді позбавлення волі,дані про його особу, та, належно умотивувавши своє рішення, дотримався принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкцій, передбачених статтями інкримінованих злочинів, водночас не встановив підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2023 року змінити, призначивши ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 18 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_5 - без змін, обґрунтовано зваживши на наявність пом`якшуючої покарання обставини - активного сприяння розкриттю злочинів, непідтвердження доводів сторони захисту про перебування на утриманні неповнолітньої дитини та матері-інваліда 3 групи.

Також суд апеляційної інстанції врахував, що шкода потерпілій відшкодована частково й за рахунок виявлення та вилучення викрадених речей працівниками поліції під час досудового слідства.

Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, переконливо мотивувавши своє рішення.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання на підставі

ст. 69 КК України та застосування положень ст. 75 КК України, оскільки наведені у касаційній скарзі захисника обставини вже були враховані судами першої та апеляційної інстанцій.

Інших доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їхніх висновків з питання правильності призначеного засудженому покарання та справедливості обраного його заходу примусу захисник у касаційній скарзі не навів.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 відсутні, тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

ухвалив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від

18 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3