ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1583/24 Справа № 204/3212/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000039 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, якій продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали суду, оскільки повний текст ухвали вона отримала 01.04.2024 року, також просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ризики прокурором не доведені, а також, що матеріали провадження не містять доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

Вважає, що норми ч.6 ст.176, ч.4 абз.8 ст.183 КПК України суперечать ст. 29, 64 Конституції України, тому суд першої інстанції під час розгляду клопотання щодо ОСОБА_7 мав розглянути інші види запобіжного заходу, визначити розмір застави, як альтернативи триманню під вартою.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2024 року, без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме у наданні представнику іноземної держави інформації щодо будівництва та місця розташування діючих цехів щодо виготовлення комплексів з обороноздатності країни. Також додатково здійснювала повідомлення про осіб, які задіяні в роботі щодо розробки вказаних комплексів та направлення карт з позначками місць розташування військових Збройних Сил України та їх техніки, за допомогою мобільних застосунків «Viber» та «Telegram».

Від обвинуваченої, захисника та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченої, захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0000039 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 09.09.2022 року до обвинуваченої ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 25.03.2024 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченої під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується, у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, оскільки ОСОБА_7 інкримінується протягом тривалого часу спілкування та передача відомостей щодо обороноздатності держави Україна представнику спецслужби Російської Федерації.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються зазначеними обставинами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченої не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, а саме, що ОСОБА_7 ставиться у провину, що протягом тривалого часу вона спілкувалася з представниками іноземної держави та передавала їм відповідні відомості, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченої, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії її належної процесуальної поведінки.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а тому, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, враховуючи наведене, а також обставини інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, доводи захисника щодо не визначення судом застави не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що норми ч.6 ст.176, ч.4 абз.8 ст.183 КПК України суперечать ст. 29, 64 Конституції України не можуть бути взяті до уваги, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин та наявних ризиків.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Великої палати Конституційного Суду України № 7-р/2019 року від 25.06.2019 року, положення частини 5 статті 176 КПК України, яким передбачено, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1141, 258-2585, 260, 261 КК України, визнане неконституційним.

Статтю 176 доповнено частиною шостою згідно із Законом № 2198-IX від 14.04.2022 року, із змінами внесеними згідно із Законами № 2531- IX від 16.08.2022 року, № 2997- IX від 21.03.2023 року.

Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що питання щодо визнання неконституційним під час дії воєнного стану положення частини 6 статті 176 КПК України, яка діє з 14.04.2022 року, не визнане Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України, а тому порушень верховенства права в цьому випадку не вбачається.

Враховуючи наведене, підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Твердження захисника, що до клопотання прокурора не було додано доказів, - є безпідставним, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, у якій передбачено вимоги лише про зазначення відомостей, які викладені в клопотанні.

Зокрема у клопотанні прокурора зазначені короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Крім того, за положеннями ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника про те, що матеріали провадження не містять доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4