Дата документу 06.03.2024 Справа № 336/855/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/855/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/190/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмака Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, який проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді водія аеромобільного відділення аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону у військовому званні солдат, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 квітня 2024 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 242240 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 призначено на посаду водія аеромобільного відділення аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, у військовому званні «солдат».

Надалі, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем та перебуваючи на вказаній вище посаді, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне зберігання, придбання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також припасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та часі, шляхом привласнення знайденого, з метою подальшого незаконного зберігання:

- два предмети еліпсоїдної форми, які являються корпусами бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, які містять в собі заряди бризантної вибухової речовини - тротил;

- три предмети циліндричної форми, які являються уніфікованими підшивачами дистанційної дії УЗРГМ, УЗРГМ-2, промислового виготовлення та являються вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву, які в конструктивному поєднанні з двома корпусами бойових ручних оборонних осколкових гранат Ф-1, являються вибуховими пристроями військового призначення, а саме бойовими ручними осколковими гранатами Ф-1 промислового виготовлення, які відносяться до бойових припасів;

- полімерну ємкість у якій перебуває кристалічна речовина жовто-коричневого кольору масою 20,5 г, яка являється вибуховою речовиною - тротил (тринітротолуол), яка придатна до вибухового перетворення;

- два предмети циліндричної форми, які являються саморобними електродетонаторами, зробленими на основі електрозапалювачів та бойових капсуль-детонаторів марки КД № 8-А, промислового виготовлення, які відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять у собі вибухову речовину ТНРС підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г кожен.

Після цього, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зберігання боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, переніс вищевказані предмети за адресою: АДРЕСА_1 , у якому фактично мешкає, та АДРЕСА_2 , яке винаймає для проживання, де зберігав їх до 27 січня 2024 року.

Надалі, 27 січня 2024 року під час проведення огляду за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 виявлено та вилучено:

- два предмети еліпсоїдної форми, які являються корпусами бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, які містять в собі заряди бризантної вибухової речовини - тротил;

- два предмети циліндричної форми, які являються уніфікованими підшивачами дистанційної дії УЗРГМ, УЗРГМ-2, промислового виготовлення та являються вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву, які в конструктивному поєднанні з двома корпусами бойових ручних оборонних осколкових гранат Ф-1, являються вибуховими пристроями військового призначення, а саме бойовими ручними осколковими гранатами Ф-1 промислового виготовлення, які відносяться до бойових припасів;

- полімерну ємкість у якій перебуває кристалічна речовина жовто - коричневого кольору масою 20,5 г яка являється вибуховою речовиною тротил (тринітротолуол), яка придатна до вибухового перетворення;

- один предмет циліндричної форми, які являються саморобними електродетонаторами, зробленими на основі електрозапалювачів та бойових капсуль-детонаторів марки КД № 8-А, промислового виготовлення, які відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять у собі вибухову речовину ТНРС підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г кожен.

Окрім того, 27 січня 2024 року під час проведення огляду за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено:

- один предмет циліндричної форми, який являється уніфікованими підшивачами дистанційної дії УЗРГМ-2, промислового виготовлення та являється вибуховими пристроями і відноситься до засобів підриву, який в конструктивному поєднанні з двома корпусами бойових ручних оборонних осколкових гранат Ф-1, являються вибуховими пристроями військового призначення, а саме бойовими ручними осколковими гранатами Ф-1 промислового виготовлення, які відносяться до бойових припасів;

- один предмет циліндричної форми, який являються саморобними електродетонаторами, зробленими на основі електрозапалювачів та бойових капсуль - детонаторів марки КД № 8-А, промислового виготовлення, які відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять у собі вибухову речовину ТНРС підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г кожен.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

25 січня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 10).

31 січня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 41-43).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що підозрюваний ОСОБА_7 наразі не проживає разом із дружиною, а винаймає квартиру по сусідству, де якраз і було вилучено предмети кримінального правопорушення.

Звертає увагу на те, що з часу порушення кримінального провадження підозрюваний тричі з`являвся до слідчого за повістками та демонстрував усвідомлену та відповідальну позицію щодо ситуації, що склалося.

Зауважує, що навіть до суду, де вирішувалося питання про запобіжний захід, підозрюваний ОСОБА_7 з`явився самостійно та добровільно, а тому твердження суду щодо можливості втечі підозрюваного не лише не обґрунтовані жодними доказами, але й прямо спростовуються попередньою поведінкою ОСОБА_7 та його особистим ставленням до розслідування.

Крім того, вказує на те, що суд в оскаржуваній ухвалі послався на інформацію, наданою прокурором про те, що з 1 січня 2024 року по 3 січня 2024 року ОСОБА_7 не перебував у частині, у зв`язку із чим наразі проводиться перевірка на причетність останнього до вчинення ним інших військових злочинів, разом з тим, слідчий суддя проігнорував пояснення ОСОБА_7 про те, що він 31 грудня 2023 року виписався з лікарні, через Новий рік та відсутність транспорту не зміг 1 січня 2024 року виїхати до частини, та 3 січня 2024 року відповідно вже прибув до частини.

Звертає увагу на те, що слідчим суддею така інформація не повинна була враховуватися для прийняття рішення щодо взяття під варту.

Також вказує, що підозрюваний ОСОБА_7 ніяким чином не може перешкоджати кримінальному провадженню, доказів незаконного тиску на свідків у суду немає, як і підстав обґрунтовано припускати саму можливість знищення доказів у справі, впливу на свідків чи будь-яких інших способів впливу на кримінальне провадження.

Зауважує, що підозрюваний ОСОБА_7 наразі перебуває в умовах СІЗО, проте він є військовослужбовцем та повинен утримуватися в умовах гауптвахти.

Крім того, слідчим суддею було проігноровано медичну документацію, яка була в його розпорядженні, зокрема, із наданих документів вбачається, що ОСОБА_7 діагностовано ерозію рогівки правого ока, проблеми з тиском та серцем, а також встановлено вогнеща гліозних змін головного мозку.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що судом було обґрунтовано рішення виключно наявністю підозри та тяжкістю покарання, що суперечить практики ЄСПЛ. Зазначив, що підозрюваний наразі не проживає разом із дружиною та винаймає інше житло для проживання, ОСОБА_7 є раніше не судимим, одружений, має дитину та проходить військову службу в ЗСУ. Зауважив, що підозрюваний ОСОБА_7 добровільно з`являється до суду.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та вказав, що він з`являвся по кожному виклику, хоча міг поїхати для проходження військової служби, проте цього не зробив. Зазначив, що має контузію та був поранений, у зв`язку із чим просить звернути увагу на стан його здоров`я.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення слідчого судді вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін. Крім того вказав, що досудове розслідування закінчено, обвинувальний акт скеровано до суду.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існує, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже, ризик полягає не в настанні певних негативних для кримінального провадження обставин, а в можливості підозрюваного чи обвинуваченого вчинити спроби на досягнення такого результату. Тому суд має оцінювати існування такої можливості саме на теоретичному рівні відповідно до наявних в провадженні відомостей, передбачених в статті 178 КПК України.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, у зв`язку із чим, враховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

На підтвердження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слугує той факт, що підозрюваний особисто знайомий зі свідками у даному кримінальному провадженні, оскільки свідок ОСОБА_10 являється дружиною підозрюваного, а свідок ОСОБА_11 є тестем підозрюваного, у зв`язку із чим ОСОБА_7 може вчинити дії щодо уникнення кримінальної відповідальності шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування свідків та спонукати таких свідків, які надали покази у цьому провадженні, відмовитися від раніше наданих показань чи уникати явки до суду з метою проведення їх допиту безпосередньо під час судового засідання.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що із наявного в матеріалах кримінального провадження витягу з наказу №3 від 3 січня 2024 року випливає, що підозрюваного ОСОБА_7 виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку із тим, що він з 1 січня 2024 року по 3 січня 2024 року самовільно залишив військову частину, тобто колегія суддів вважає, що така поведінка підозрюваного свідчить про його схильність до вчинення інших правопорушень.

Відтак, на думку апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовані та підтверджені.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Крім того, на думку апеляційного суду застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як того вимагає апелянт, є неможливим, оскільки застосування такого запобіжного заходу унеможливить виконання покладених на ОСОБА_7 таких процесуальних обов`язків, як утримуватися від спілкування зі свідками, адже квартиру, який підозрюваний вказує як своє місце проживання, як випливає із письмових пояснень свідка ОСОБА_10 , винаймає саме вона для виконання її робочих завдань, тобто постійно або періодично знаходиться у вказаному приміщенні, що крім іншого ще розташоване по сусідству з квартирою, де свідок проживає.

Посилання у судовому засіданні апеляційного суду сторони захисту на наявність у підозрюваного дружини та дитини не можуть бути безумовною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

При цьому, як вже і вище вказувалось та зазначено в тій же апеляційній скарзі, підозрюваний наразі не проживає разом з дружиною та дитиною, що свідчить про відсутність в нього на даний час стійких соціальних зв`язків.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідним відреагувати на доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваного та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_7 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати йому належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 206, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 квітня 2024 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 242240 грн., залишити без змін.

Зобов`язати уповноважених осіб ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» провести медичне обстеження та надати медичну допомогу ОСОБА_7 в необхідному обсязі в разі такої потреби.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4