Справа № 307/666/24
Провадження № 1-кп/307/37/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів в об`єднаному кримінальному провадженні відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 від 7.02.2024 року та №0000216 від 15.04.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, в останнє вироком Тячівського районнного суду Закарпатської області від 13.11.2019 року за вчинення злочинів передбачених ч.1 ст. 162 та ч.3 ст. 185 КК України та умовно - достроково звільненим від подальшого відбування покарання, згідно ухвали Рівненського апеляційного суду від 11.04.2023, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ст.126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 у період часу з 10.12.2023 року до 18.01.2024 року, систематично, протягом тривалого часу, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою приниження та залякування своєї колишньої дружини, з особистих мотивів, маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства, систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань останньої, та виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань.

Так, 10 грудня 2023 року близко 08 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що виразились у безпричинних, не маючи на те підгрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, чим викликав у ОСОБА_5 побоювання за її безпеку, заподіяв їй психологічні страждання, емоційну залежність від нього та погіршення якості життя потерпілої особи. Внаслідок протиправних дій було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 24 грудня 2023 року близько 20 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що виразились у безпричинних, не маючи на те підгрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, погрозами фізичної розправи, чим викликав у ОСОБА_5 побоювання за її безпеку, заподіяв їй психологічні страждання та погіршення якості життя потерпілої особи. Внаслідок протиправних дій було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 18 січня 2024 року близько 11 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , умисно вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що виразились у безпричинних, не маючи на те підгрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, погрозами фізичною розправою, чим викликав у ОСОБА_6 , побоювання за її безпеку, заподіяв їй психологічні страждання та погіршення якості життя потерпілої особи. Внаслідок протиправних дій було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свої систематичні дії, 18 січня 2024 року близько 15 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , умисно вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що виразились у безпричинних, не маючи на те підгрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, чим викликав у ОСОБА_5 побоювання за її безпеку та своїми діями заподіяв потерпілій психологічні страждання, емоційну залежність від нього та погіршення якості життя.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї колишньої дружини, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім цього ОСОБА_4 , 14 квітня 2024 року близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи біля будинку розташованому в АДРЕСА_2 , під час сварки із ОСОБА_5 , що виникла на грунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність, карність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, тримаючи в правій руці камінь, умисно наніс ОСОБА_5 два удари каменем по голові, а саме в область лівої скроневої ділянки голови.

Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 , спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лівої скроневої ділянки голови, яке згідно висновку експерта судово-медичної експертизи відноситься до групи легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розладом здоров?я.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

Потерпіла ОСОБА_5 подала заяву в якій просила розгляд кримінального провадження проводити у її відсутності та призначити покарання обвинуваченому відповідно до Закону.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст. 125 та ст. 126-1 КК України, визнав повністю.

Вказав, що після того як відбув покарання, після призначеного йому в останнє у 2019 році вироком Тячівського районного суду Закарпатської області у виді позбавлення волі, потерпіла яка приходится йому колишньою дружиною, запросила його повернутися додому та разом з нею проживати. Під час спільного проживання, вони неодноразово сварилися та з приводу цього потерпіла неодноразово викликала працівників поліції. Так, не пам`ятаючи точних дати та часу, показав, що пам`ятає як двічі в грудні місяці 2023 року та в січні 2024 вони сварилися та до них за викликом потерпілої приїздили працівники поліції. Факт того, що лаявся на потерпілу та факт неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, не заперечив. Вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю, вказавши що шкодує , що так вчинив та просив суворо його не карати.

З приводу обставин пред`явленого йому за ч.2 ст. 125 КК України обвинувачення показав, що точної дати та часу він не пам`ятає, однак пам`ятає, як перебуваючи на вулиці біля будинку потерпілої, вступив з ОСОБА_5 у сварку. Під час сварки він почув, як іх спільна дочка, запропонувала потерпілій, вдарити його камнем. Після чого, ОСОБА_5 піднявши з землі камень, кинула в нього та потрапила йому з заді, в область шиї. При цьому поціливши в нього, як потерпіла так і їх спільна дочка, дуже раділи з того, що в нього влучили. Розсердившись на такі дії, він підняв з землі камінь та побіг за дочкою. Оскільки дочка втекла, він почав бігти за потерпілою та наздогнавши ОСОБА_5 , він однією рукою схопив останню за шию, а іншою рукою в якій тримав камінь, двічі вдарив її по голові. Після цього, він сів на лавку біля будинку де до нього підійшов їх спільний з потерпілою син та сказав, що його матері на голову наклали шви. На це він відповів, що мати сама цього заслужила. Пояснив, що шкодує, що вдарив потерпілу і що це він вчинив зі злості, у відповідь на дії самої ОСОБА_7 , яка перша його вдарила. Вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, визнав повністю, вказавши що шкодує, що так вчинив та просив суворо його не карати.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст. 125 та ст. 126-1 КК України, доведена повністю. Крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини, суд вважає, що вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ст. 126-1 КК України, підтверджується сукупністю наступних зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 7.02.2024 року, згідно якого ОСОБА_5 , подала заяву, в якій просила прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який систематично вчиняє домашнє насильство, відносно неї. Востаннє ОСОБА_4 18.01.2024 близько 15 год. 00 хв. вчинив сварку, в ході якої ображав її нецензурною лайкою.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленого 4.08.2011 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, з якого вбачається, що потерпіла та обвинувачений, являються колишнім подружжям.

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.12.2023 року згідно якої, вбачається, що ОСОБА_4 визнано виним у вчиненні ним 10.12.2023 року о 8 год. 30 хв. в АДРЕСА_2 , домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме погрожував та вчиняв психологічний тиск. Вказаною постановою на ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2024 року згідно якої, вбачається, що ОСОБА_4 визнано виним у вчиненні ним 24.12.2023 року о 20 год. 20 хв. за місцем проживання в АДРЕСА_2 , де перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 насильства в сім`ї, а саме дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою. Вказаною постановою на ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.02.2024 року згідно якої, вбачається, що ОСОБА_4 визнано виним у вчиненні ним 18.01.2024 року о 11 год. 00 хв. в АДРЕСА_2 , домашнього насильства, а саме умисних погроз тілесними ушкодженнями та фізичною розправою по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не проживає з ним.

Вказаною постановою на ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини, суд вважає, що вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується сукупністю наступних зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.04.2024 року, згідно якого ОСОБА_5 , подала заяву в якій вказала, що 14.04.2024 близько 22 год. 00 хв. за адресою в АДРЕСА_2 , в ході сварки, ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження.

Висновком судово-медичної експертизи №59 від 15.04.2024, згідно якого у потерпілої ОСОБА_5 , має місце забійна рана лівої скроневої ділянки голови. Вказане тілесне ушкодження спричинено по механізму удару тупим твердим чи тупо-гранним предметом і могло виникнути внаслідок удару каменем. По давності виникнення вкладається в строк події 14 квітня 2024 року та відноситься до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2024 та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_4 показав, як 14.04.2024 близького 22 год. 00 хв., схопив потерпілу лівою рукою за ліве плече, після чого тримаючи в правій руці камень, який він підібрав із землі, наніс ними два удари ОСОБА_5 по голові в область лівої скроневої ділянки.

Таким чином, оцінивши у сукупності вищенаведені докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , вчинив кримінальні правопорушення передбачені ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї колишньої дружини, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи та ч.2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує повне визнання своєї вини за обома статтями інкримінованих йому кримінальних правопорушень та щире каяття, оскільки під час судового розгляду було встановлено визнання ОСОБА_4 не тільки факту вчинення ним кримінальних правопорушень, а й дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що виражалося в бажанні обвинуваченого виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Посилання в обвинувальному акті, щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України на обтяжуючу покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обставину, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, суд виключає, виходячи з положень ч.4 ст. 67 КК України та не враховує при призначенні покарання як обставини, що його обтяжують, оскільки ця обставина є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення передбаченого статтею 126-1 КК України.

У судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема характеристику в якій як встановлено в судовому засіданні допущено описку в зазначенні анкетних даних обвинуваченого щодо зазначення його ім`я та по батькові надану виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області від 7.02.2024, з якої слідує, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо. З сусідами та односельчанами підтримує дружні відносини. За характером, спокійний, врівноважений. Проживає разом з батьком та матір`ю і не працює.

Відповідно до дослідженої довідки виданої КНП «Тячівська консультативна поліклініка» Тячівської міської ради Закарпатської області №132 від 13.02.2024 року, ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться.

Згідно довідки ВІТ ГУНП в Закарпатській області, сформованої станом на 19.04.2024, видно що ОСОБА_4 починаючи з 2008 року неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених, ч.1 ст. 122, ч.ч.1, 2 ст. 125, ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 162 та ч.3 ст. 185 КК України, що свідчить про його криміногенну поведінку та небажання стати на шлях виправлення. Судом також встановлено, що судимість за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.11.2019 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 162 та ч.3 ст. 185 КК України, не погашена.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень за ст.126-1 КК України, що відноситься до категорії нетяжкого злочину та за ч.2 ст. 125 КК України, що відноситься до категорії кримінального проступку, дані про особу винного, який повність за обома інкримінованими йому статтями КК України, визнав вину та висловлював щирий жаль з приводу вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень, при цьому виявляючи готовність понести будь-якого виду призначеного судом йому покарання, висновок органу пробації, згідно якого ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та також ризик небезпеки для суспільства оцінюються як високий, є працездатного віку, не одружений, офіційно ніде непрацюючого, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не значиться, за місцем проживання характеризується посередньо та раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання, в межах санкцій відповідних частин статті Кримінального кодексу України, що передбачають покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення у виді обмеження волі з подальшим поглиненням менш суворого покарання більш суворим за правилами, передбаченими ст. 70 КК України.

Суд вважає, що призначення обвинуваченому саме такого покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Разом з цим беручи до уваги, обставини вчинених кримінальних правопорушень та те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, так в останнє вироком Тячівського районнного суду Закарпатської області від 13.11.2019 року за вчинення злочинів передбачених ч.1 ст. 162 та ч.3 ст. 185 КК України та будучи згідно ухвали Рівненського апеляційного суду від 11.04.2023 умовно - достроково звільненим від подальшого відбування покарання, відтак в силу положень п.8 ч.1 ст. 89 та ч.3 ст. 90 КК України маючи непогашену судимість, вчинив нові кримінальні правопорушення, що свідчить про його криміногенну поведінку та небажання виправлятися, за місцем проживання характеризується посередньо, шкоди потерпілій не відшкодовував, оцінюючи високі ризики можливого вчинення нового кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства згідно досудової доповіді органу пробації, суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ухвали слідчого судді Тячівського районного суду від 16.02.2024 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, закінчився 14.04.2024. Клопотань про продовження чи обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не надходило.

Процесуальні витрати відсутні.

Речових доказів не має.

Керуючись ст. ст. 174, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1