КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська
За наслідками судового розгляду ухвалено вирок, згідно до якого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, вирішено питання запобіжного заходу, початку строку відбування покарання, долю речових доказів, питання арештів, задоволено цивільний позов,
Згідно до ч.ч.1-3 ст.375 КПК України, судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду. Якщо рішення ухвалюється в нарадчій кімнаті, відповідні питання вирішуються за результатами наради суддів шляхом голосування, від якого не має права утримуватися ніхто з суддів. Головуючий голосує останнім. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді. Кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
Керуючись ч.3 ст.375 КПК України, вважаю за необхідне скористуватися своїм правом висловити окрему думку, яка полягає в наступному.
Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення).
Відповідно ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися зокрема на припущеннях.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barbera,Messegue and Jabardo v.Spain» від 06 грудня 1988 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справ з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barbera,Messegue and Jabardo v. Spain, рішення від 6 грудня 1988 року, серія А. 146, р. 33, § 77).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мінеллі проти Швейцарії» від 25.03.1983 № 49, у п. 30 суд зазначає, що принцип презумпції невинуватості є одним з елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Погоджуюсь з тим, що є доведеним та встановлено на стадії судового розгляду, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, 04.11.2011 приблизно о 03:40, знаходячись напроти сауни «Африка», за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з раніше йому незнайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , керуючи автомобілем марки «BMW» X5, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 чорного кольору, який знаходився у його тимчасовому користуванні, перебуваючи напроти сауни «Африка», за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського (вул. Краснозаводська), буд. 1, здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_6 , який стояв у полі його зору попереду вказаного автомобіля, та з місця вчинення кримінального правопорушення на вказаному транспортному засобі зник, спричинивши потерпілому згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57 від 16.04.2021 ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу, переважно в тім`яно-скронево-потиличній ділянках, лінії перелому через основу черепу переходять у передню черепну ямку та на лобну кістку, крововиливи під оболонками та в речовину головного мозку й мозочку, в області Варолієвого моста та в довгастий мозок, кров у шлуночках мозку, крововиливи у м`які покривні тканини голови у тім`яну ділянку по центру та у праву скронево-тім`яно-потиличну ділянку, забійна рана правої потиличної ділянки на межі з правою тім`яною кісткою; закрита травма грудної клітини з переломами 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ребер справа по лопатковій лінії, крововилив у м`які тканини навколо переломів ребер, в м`яких тканинах лівої надлопаткової ділянки, у поперековій ділянці зліва, по зовнішньо-задній поверхні правого колінного суглобу; закрита травма кісток тазу з розривом лобкового та лівого клубо-крижового з`єднання; садна в надлопатковій ділянці зліва, на задньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу. Крововиливи в області встановлених тілесних ушкоджень зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією. Встановлені тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_6 , яка настала від відкритої черепно-мозкової травми з багатоуламковими переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки, в речовину головного мозку та мозочка, які ускладнились набряком головного мозку.
Так само згоден з визначеною колегією долею речових доказів, арештів. Вважаю правильним позицію колегії в частині визнання допустимими доказами протоколу огляду місця події від 04.11.2011 (а.п.23) , постанови про призначення додаткової судово-імунологічної експертизи від 19.03.2012 з додатками, постанови про призначення судово-імунологічної експертизи від 19.03.2012, висновки експерта №365 та №366 та інших наведених стороною захисту доказів, які захист вважає недопустимими.
Приходжу до висновку і погоджуюсь з колегією, що підстави для виправдання ОСОБА_4 відсутні.
Разом з тим, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходжу до висновку, що дії ОСОБА_4 не можуть бути кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, а підлягають кваліфікації за ч. 1 ст.119 КК України.
Так за нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Допитаний на стадії судового розгляду свідок ОСОБА_7 зокрема зазначив, що коли підійшли до сауни, то автомобіль знаходився на проїжджій частині дороги, даний автомобіль був заведений, чи були увімкнені фари чи ні він не пам`ятає. Коли він почув хлопок, то він лише тоді подивився туди. Коли звертав увагу, то померлий та ОСОБА_8 були з правої сторони автомобіля. Автомобіль ривком рушив. Кузьмін провіз померлого на капоті 10-15 метрів протягом 5 секунд. Померлий тримався руками за капот. Автомобіль переїхав померлого двома мостами автомобіля. Яка була швидкість до наїзду, така і залишилась після наїзду на померлого. Кузьмін і не намагався зупинитись. Померлий впав і Кузьмін не зупинявся. Померлий після наїзду залишився лежати, а автомобіль поїхав далі і потім зник.
Допитаний на стадії судового розгляду свідок ОСОБА_9 зокрема зазначив, що автомобіль різко зрушив. Він не пам`ятає чи були увімкнені фари автомобіля. Перед авто був ОСОБА_6 . Він був в цей момент позаду автомобіля. Обвинувачений не міг не бачити ОСОБА_6 . Коли він переїхав ОСОБА_6 та поїхав далі, вони викликали швидку та міліцію. Передньою частиною з лівого боку автомобіль контактував з ОСОБА_6 . ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були в стороні. Це все відбулось миттєво. Обвинувачений після наїзду не зупинявся.
Допитаний на стадії судового розгляду свідок ОСОБА_8 зокрема зазначив, щоу той момент ОСОБА_7 і ОСОБА_6 знаходились позаду нього і в той час, коли відбулася аварія, він побачив лише те, що половина тіла ОСОБА_10 перебувала на капоті автомобіля. Кузьмін його переїхав автомобілем. Це відбулось на протязі 10-15 секунд. Відразу до ОСОБА_6 підбіг ОСОБА_7 , перевірив пульс і сказав, що пульс у нього слабкий і вони відразу викликали швидку допомогу. Він бачив той момент, коли потерпілий був на капоті. Як він там опинився він не бачив. Провіз обвинувачений потерпілого приблизно 2-4 метри.
Експерт ОСОБА_11 під час допиту в суді зазначив, що спочатку перед первинним контактом з автомобілем потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до цього положенні. У такому положенні потерпілий міг отримати черепно-мозкову травму, закриту тупу травму грудної клітини і тупа травма тулубу, а також тазу. Переїзд був здійснений через голову, грудну клітину та кістки тазу. Усі пошкодження, оскільки вони масивні, вони були здійснені в момент переїзду колесом (колесами) автомобілю. Це все залежало від того, як тіло людини лежало між колесами, на якій відстані. У зв`язку з тим, що тут є все у сукупності, голова, грудна клітина та таз, скоріш за все, переїзд був у продовженому або косопродовженому напрямку по відношенню до тіла, мається на увазі, що скоріш це був переїзд однією стороною коліс вздовж тіла або косопродовженому напрямку. В даному випадку причина смерті є відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу і ускладнилася крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, набряком мозку. В даному випадку черепно-мозкова травма мала тяжкий характер, перелом кісток був настільки уламковий, що були пошкоджені стволові відділи головного мозку.
Відповідно до дослідженого протоколу проведення слідчого експерименту від 28 лютого 2018 року за участю свідка ОСОБА_7 , він та ОСОБА_8 розташувались по бокам вказаного автомобіля, а ОСОБА_6 перебував зі сторони капоту автомобіля марки «BMW», за кермом якого перебував саме Кузьмін. В цей час Кузьмін, перебуваючи за кермом автомобіля, почав рухатися на вищевказаному автомобілі в напрямку пл. Островського, при цьому розпочавши рух, на капоті вказаного автомобіля, яким керував Кузьмін, знаходився ОСОБА_6 , однак Кузьмін, не зупиняючись, збільшив швидкість руху. Оскільки автомобіль вже перебував задньою чистиною відносно нього, він почув два удари. В цей час, коли автомобіль під керуванням Кузьміна продовжував свій руху, він помітив на відстані близько 10 метрів від себе ОСОБА_6 , який лежав на землі в крові, та якого на автомобілі марки «BMW Х5» переїхав Кузьмін.
З аналізу зазначених доказів у сукупності роблю висновок про те, що ОСОБА_6 перебував перед автомобілем ОСОБА_4 , коли автомобіль розпочав рух, в подальшому опинився на капоті, певний час (кілька секунд) перебував на капоті автомобіля, який продовжував рух кілька метрів, впав перед автомобілем, який здійснив на нього наїзд, переїхавши зокрема голову, завдавши тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер.
З досліджених доказів не доведено, що винний передбачав суспільно небезпечні наслідки діяння у вигляді смерті людини і бажав або свідомо припускав її настання. Умисне вбивство з використанням автомобілю можливо, наприклад, при свідомому наїзді на пішохода на значній швидкості, якого водій вочевидь бачив, але не вжив заходів для зміни напряму рух чи гальмування; свідомий переїзд автомобілем зі значною вагою (наприклад, вантажним) людини; свідоме скерування автомобілю на людину, яка стоїть біля твердої вертикальної поверхні (стіна будинку чи капітальний паркан), в результаті чого людина опиняється між твердими поверхнями та вочевидь отримує тілесні ушкодження з величезною вірогідністю смерті; наїзд на тіло людини з повторенням наїзду до тих пір аж доки людина не перестане подавати ознаки життя тощо. Всі ці приклади є гіпотетичними, але ілюструють намір винного саме на спричинення смерті людині. За наявних фактичних обставин справи що розглядується вважаю недоведеним та не можу уявити, яким чином обвинувачений своїми діями, керуючи автомобілем, переслідував саме такий результат як смерть потерпілого та бажав її настання чи не бажав, але свідомо припускав смерть. На моє тверде переконання, за наявних обставин розрахувати що людина впаде саме під передню частину автомобіля, що легковий автомобіль переїде саме голову людини та таким чином завдасть тілесні ушкодження, що призведуть до смерті потерпілого, неможливо.
Разом з тим, в даному випадку діяння ОСОБА_4 вочевидь посягало на життя потерпілого, мало наслідком його смерть, є причинно-наслідковий зв`язок між діянням та смертю. Таким чином, має місце об`єктивна сторона вбивства, вчиненого через необережність. Не погоджуючись з наявністю в діях ОСОБА_4 умислу, впевнений в тому, що в його діях мала місце необережність. При цьому, вбивство через необережність може бути вчинено внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості. Вирішуючи питання чи мала місце за таких обставин злочинна самовпевненість чи злочинна недбалість, приходжу до наступного.
При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваної ним дії, але легковажно розраховує на їх відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, за думкою винного, відвернуть настання смерті (такі як власні сили і здатності, діяльність інших людей тощо). У випадку злочинної недбалості винний не передбачає можливості настання смерті іншої особи від вчиненої ним дії, але повинен і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.
З досліджених доказів роблю висновок про те, що за наявних фактичних обставин в діях ОСОБА_4 мала місце саме злочинна недбалість, оскільки ОСОБА_4 вочевидь бачив потерпілого на капоті, міг передбачити, що існує вірогідність падіння потерпілого та його потрапляння під колеса автомобіля, який перебуває в стані руху та мав вагу близько двох тон, з наїздом на тіло потерпілого (в даному випадку - на голову) та що отримані ним травми можуть призвести до його смерті.
З огляду на викладене, переконаний, що своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України вбивство через необережність.
Беручи до уваги тяжкість скоєного кримінального правопорушення (воно є нетяжким), з врахуванням часу, що ОСОБА_4 перебував у розшуку, з огляду на вимоги ч.ч.1 та 2 ст.49 КК України, ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, провадження щодо нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Виходячи з вимог ст.129 КПК України, у випадку звільнення від кримінальної відповідальності цивільний позов не підлягає задоволенню, тому має бути залишений без розгляду.
Суддя
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська ОСОБА_1