ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/367/24 Справа № 212/4965/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

представника потерпілого: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000187 від 06.06.2023р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, працює водієм в КЗО «Криворізька спеціальна школа» «Сузір`я», учасника бойових дій, не судимого, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правничу допомогу у сумі 7 000 гривень.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 20.25 години, зустрів на вулиці, біля будинку АДРЕСА_2 , своїх сусідів: ОСОБА_9 та її чоловіка ОСОБА_11 , з якими у нього відбувся конфлікт на побутовому рівні.

Під час сварки, у ОСОБА_6 , раптово виник умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , з мотивів гострої неприязні до неї.

Після чого, ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці, біля будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий протиправно-кримінальний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до неї, знаходячись у безпосередньої близькості на відстані витягнутої руки від потерпілої, діючи умисно, усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар ногою в ділянку живота ОСОБА_9 та один удар рукою в ділянку обличчя останньої.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, тулуба, які згідно висновку судово-медичної експертизи №810 від 13.06.2023 року, за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

На вказаний вирок суду захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій вважає що вирок є незаконним, в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи і таким чином він підлягає скасуванню. Вважає, що викладені фактичні обставини справи у оскаржуваному вироку не підтверджуються та протирічать поясненням, які надавались обвинуваченим, свідками та потерпілою та доказами, які були досліджені судом під час розгляду кримінального провадження. Зазначає, що механізм нанесення удару ногою як вказано в обвинувальному акті та як в судовому засіданні описувала потерпіла та свідок ОСОБА_11 є фізично неможливий. Вважає, що пояснення потерпілої і свідка ОСОБА_11 відрізняються як по механізму як вони описують нанесення ударів так і по обставинам які вони описують. Вважає, що протокол слідчого експерименту від 10.07.23р. за участю потерпілою є неналежним доказом, оскільки під час слідчого експерименту від 10.07.23р. під час якого потерпіла розповідає про обстановку та обставини вчиненого у відношенні неї правопорушення, зокрема щодо механізму нанесення їй тілесних ушкоджень, вважає, що не була відтворена обстановка як її вказувала потерпіла у своїх показах. Вважає, що версія подій, яку вказує обвинувачений є достовірною і обґрунтованою. Ті тілесні ушкодження, які відповідно до висновків судово - медичних експертів, є у ОСОБА_9 та ОСОБА_6 повністю пояснюються тими показами які надав ОСОБА_6 під час його допиту у суді. Вважає, що у оскаржуваному вироку суду відсутня будь який аналіз та аргументація чому суд не приймає версію подій на яку вказує обвинувачений ОСОБА_6 , суд не наводить будь яких аргументів чим позиція обвинуваченого спростовується та відсутній аналіз цих обставин та не наведені мотиви з яких суд ці обставини заперечує. Вказує, що в позовній заяві так і під час судового розгляду потерпіла та її представник вказували, що матеріальна шкода це є витрати на правничу допомогу які потерпіла сплатила за надання їй правової допомоги та за представництво її в суді. В позовній заяві відсутня вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. Вважає, що суд вийшов за межі вимог які позивач має до відповідача згідно позовної заяви чим порушив принцип диспозитивності, вказаний в ст. 13 ЦПК України. Просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 який обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень передбаченого ч.1 ст. 125 КК України виправдати в зв`язку з не доведенням, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа. В задоволенні цивільного позову відмовити.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала її необґрунтованою та просила залишити без змін вирок суду першої інстанції, думку потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали її необґрунтованою та просили залишити без змін вирок суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду так і суду першої інстанції свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що між ним та його сусідами існував давній конфлікт. Земельні ділянки обвинуваченого, його сина та потерпілої межують між собою. На межі ділянок стояв паркан, котрий встановлював ОСОБА_6 Сусід підбурив його сина знести цей паркан, що вони і зробили. 01.06.2023 року приблизно о 20-30 годині обвинувачений побачив, що його сусід повернувся додому та стоячи на свої території біля свого паркану та воріт запитав у нього нащо він підбурив сина це зробити. В цей момент сусід почав підходити та ставши напроти плюнув на нього, у відповідь на що отримав удар ногою по правій руці від ОСОБА_6 . Після цього до обвинуваченого підбігла ОСОБА_9 та неочікувано штовхнула його в груди, через що останній впав, при цьому схопивши її за одяг та вони повалились разом. ОСОБА_6 впав на землю, а потерпіла на нього. Обвинувачений зауважив, що при падінні він сильно забився куприком об плитку та через біль крикнув. Після цього чоловік потерпілої швидко її підняв та вони почали наносити йому удари руками в область голови, обличчя, лівого боку стоячи з обох сторін. ОСОБА_9 стояла з правої сторони, її чоловік - з лівої. Обвинувачений в цей момент сидів, а пізніше впав, схопившись за голову та прикриваючись руками від ударів, однак вважає, що не зміг прикритись від усіх ударів. В результаті цього він отримав травми - садна на боці, в ділянці голови, обличчя, під носом, однак не показував експерту ушкодження на голові. Свідком цих подій була сусідка - ОСОБА_12 та мати обвинуваченого, котра на той момент була у дворі та почувши шум вийшла до нього з воріт, після чого потерпіла з чоловіком швидко пішли звідти, а він розповів матері що сталось. Після цього він викликав поліцію, однак справа за його заявою не розвивається з невідомих йому причин. Скоріше за все слідчий отримав хабар. Наразі по цим подіям провадиться досудове розслідування. ОСОБА_6 розповів, що він має конфлікт зі своїм сином, оскільки той приймає наркотичні препараті та поводить себе неадекватно, а сусіди часто влазять до їх сім`ї.

Незважаючи на займану обвинуваченим ОСОБА_6 позиції, що виразилась у не визнанні своєї винуватості у вчинені інкримінованому йому кримінального правопорушення, показання обвинуваченого, суперечать іншим доказам по справі, які в повній мірі підтверджують винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, а саме:

Показами потерпілої ОСОБА_9 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції та аналогічними поясненнями наданими під час апеляційного розгляду, яка пояснила, що 01.06.2023 року о 21-00 годині вона поверталась додому з чоловіком на машині. Вона взяла валізи та пішла всередину, а її ОСОБА_11 залишився зачиняти ворота, однак не встиг цього зробити, оскільки до нього підійшов обвинувачений та почав виражатись в його сторону нецензурною лайкою, плюнув в нього. Потерпіла почала повертатись до чоловіка, виходила з воріт, в той же час інша їх сусідка вийшла з машини та попрохала обвинуваченого не соромити себе. ОСОБА_6 продовжував ображати потерпілу та її чоловіка. ОСОБА_9 стала між обвинуваченим на відстань витягнутої руки та своїм чоловіком, аби запобігти бійці. Обвинувачений схопив її за грудки, наніс удар в область живота, хотів вдарити її чоловіка. Далі, тримаючи її за одяг, ОСОБА_6 наніс їй два удари правою ногою, викинувши ногу прямо. ОСОБА_9 стояла обличчям до обвинуваченого, котрий почав хапати її, після чого вони обоє впали. Потерпіла впала на нього, а він на підлогу спиною. ОСОБА_11 почав допомагати їй піднятись, однак ОСОБА_6 наніс потерпілій удар в праву щоку лівою рукою, на що ОСОБА_9 вдарила його долонею в область обличчя, аби той відпустив. Після цього потерпіла за допомогою чоловіка піднялась, обвинувачений також став на ноги, а сусідка викликала поліцію. Відстань між їхніми воротами була 10 метрів, бійка відбувалась на межі їх територій. ОСОБА_9 зауважила, що мати обвинуваченого знаходилась у своєму дворі і вийшла та підійшла до обвинуваченого безпосередньо після бійки. Потерпіла зазначила, що вони мають суперечку з обвинуваченим щодо земельної ділянки. Зауважила, що у ОСОБА_6 стаються часті конфлікти, окрім її сім`ї, з його сином по декілька разів на день, до них часто приїжджала поліція. Під час кожного конфлікту обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння. У вечір подій до них також приїхали працівники поліції, однак потерпіла відмовилась писати заяву. Приблизно о 21-30 годині до потерпілої з її чоловіком знов прийшов ОСОБА_6 та почав їх провокувати, виражався нецензурною лайкою. ОСОБА_9 стало погано, вона втратила свідомість, їй викликали швидку допомогу, співробітники якої надали медичну допомогу, вкололи ліки, однак не зафіксували побої чи іншого виду ушкодження, оскільки потерпіла про них не казала. Зранку наступного дня після подій, ОСОБА_9 поїхала в поліцію аби написати заяву, де їй сказали спочатку зняти побої, а потім звертатись із заявою, що вона і зробила. Через це ОСОБА_9 подала заяву не день в день, а через декілька днів, у зв`язку з тим, що події припали на вихідні дні.

Показами свідка ОСОБА_11 наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що події відбувались влітку 2023 року. Ввечері, приблизно після 19-00 години він повернувся з дружиною - потерпілою по справі, додому за адресою АДРЕСА_2 . Заїхали до подвір`я на машині, ОСОБА_9 пішла далі у двір, а він зачиняв ворота. В цей час до свідка підійшов ОСОБА_6 та почав виражатись нецензурною лайкою, плюнув в його бік. Таке відбувалось не вперше. ОСОБА_11 сказав йому аби той йшов звідти. Після чого обвинувачений відійшов приблизно на 12 метрів до межі та покликав його. ОСОБА_11 пішов до нього, разом з ним пішла дружина. ОСОБА_6 спробував вдарити його правою ногою «справа-наліво», однак потрапив у живіт потерпілої, котра стояла між своїм чоловіком та обвинуваченим на відстані витягнутої руки. Потім обвинувачений спробував вдруге нанести удар свідку, однак той вхопив його за ноги, через що останній почав падати, та потягнув за собою ОСОБА_9 за грудки, через що вони вдвох впали. Потерпіла впала на ОСОБА_6 , а він на плитку спиною. Обвинувачений тримав її правою рукою, не відпускав, а лівою наносив їй удари в область голови, щоки, після чого в потерпілої був синець на щоці. Так вони провели декілька хвилин. Весь цей час ОСОБА_11 намагався відтягнути потерпілу. Свідок зазначив, що до цих подій на дружині не було жодних тілесних ушкоджень. Потерпіла захищалась руками, аби той її відпустив. Після цього свідок допоміг ОСОБА_9 підвестись, а ОСОБА_6 встав та пішов додому. Свідок зауважив, що матері обвинуваченого на місці подій не було. Окрім них там була сусідка ОСОБА_13 , котра після закінчення бійки підійшла до них та викликала поліцію, котра пізніше приїхала. Того ж дня, обвинувачений ще приходив та провокував їх. ОСОБА_11 звернув увагу суду на те, що приблизно на протязі 6 років вони мають конфлікт з обвинуваченим, не знає з чого він почався, однак до цього фізичних сутичок в них не було.

Показами свідка ОСОБА_14 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, яка підтвердила показання потерпілої та свідка ОСОБА_11 та пояснила, що влітку 2023 році вона була у своєї матері за адресою АДРЕСА_3 . Після 19-00 години вона вийшла з дому та сіла до машини. В цей момент в дзеркалі заднього виду вона побачила, що у сусідів - Косінових зачиняються ворота, до яких підходить обвинувачений, та щось каже, жестикулює. Він був на половині відстані між їхніми територіями. Тоді ворота відчинились та з них вийшла потерпіла, котра запитала у обвинуваченого щодо того, що йому потрібно від них. Тоді свідок вирішила вийти з машини. Доки вона йшли до них, вони трохи відступали. Вона не чула, що обвинувачений відповів потерпілій, після цього чоловік потерпілої так само вийшов до них. Між ними була лайка, в ході якої обвинувачений вдарив ногою, потім вдруге, в цей момент чоловік потерпілої схопив його за ногу і обвинувачений, тримаючи потерпілу, разом з нею повалились на землю. Потім вони встали, обвинувачений пішов до себе додому. Свідок зазначила, що у потерпілої після цих подій були садна на нозі, почервоніння в області живота та щоки. Вона викликала швидку допомогу та поліцію, після того як приїхала швидка та син потерпілої вона поїхала.

Крім того вина підтверджується письмовими доказами.

- зазначеними у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.06.2023 року, у якій ОСОБА_9 просила про притягнення до відповідальності її сусіда ОСОБА_6 , який 01.06.2023 року близько 20.30 години поблизу подвір`я будинку за адресою АДРЕСА_1 , ударив її ногою по череву, чим наніс їй легкі телесні ушкодження (а.к.п. 63);

- висновками експерта № 810 закінченою 13.06.2023 року, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого у потерпілої виявлено синці обличчя, тулуба, садна нижніх кінцівок. Виявлені синці обличчя, тулуба, садна нижніх кінцівок за характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. Характер тілесних ушкоджень у потерпілої свідчить про утворення синців від дії тупого твердого предмету (предметів) за механізмом удар (удар-стиснення), саден від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом тертя-ковзання

Давність виявлених ушкоджень (скоринки саден, розташовані вище рівня шкіри навколо, синці з нечіткими контурами, дані медичних документів) може відповідати 01.06.2023 року.

У потерпілої малося не менше 4 точок прикладання фізичної сили в області обличчя, тулубу, нижніх кінцівок. Різноманітна анатомічна локалізація та характер виявлених ушкоджень не характерні для одночасного виникнення внаслідок падіння на площину.

Відсутні будь-які медичні дані про сп`яніння потерпілої (а.к.п. 72-73);

- відомостями викладеними у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.07.2023 з фототаблицею, який було зафіксовано за допомогою відеокамери Vivo, складеному за участю потерпілої ОСОБА_9 під час якого було перевірено та уточнено показання потерпілої дізнавачем СД ВП № 3 КРУП ОСОБА_15 , згідно з яким потерпіла ОСОБА_9 розповіла про обстановку та обставини вчиненого у відношенні неї правопорушення, зокрема щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень 01.06.2023. Потерпіла пояснила, що 01.06.2023 приблизно о 20.30 год. вона знаходилась біля свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де під час сварки, її сусді ОСОБА_6 вдарив її ногою в живіт, а потім повалив її на тротуар, та коли вона після падіння знаходилась на ньому вдарив її кулаком по обличчю. Потерпіла продемонструвала на манекені механізм нанесення їй ударів (а.к.п. 91-94);

- згідно із висновком експерта № 1040 від 10 липня 2023 року виявлені у потерпілої ушкодження могли утворитися при механізмі на який вона сама вказує, про що свідчить локалізація та характер виявлених у неї ушкоджень. (а.к.п. 96-97).

- висновком експерта № 1067 від 12.07.2023, складеним за результатом проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 виявлено 3 внутрішньо-шкіряних крововиливи обличчя, тулуба, що підтверджується даними огляду. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення виявлених внутрішньо-шкіряних крововиливів обличчя, тулуба від дії тупого предмета (предметів) за механізмом удар (удар-стиснення). Виявлені ушкодження за характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень , як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. Ступінь загоєння виявлених ушкоджень (крововиливи з нечіткими контурами), свідчить, що термін їх виникнення може відповідати 01.06.2023 року. На тілі потерпілого виявлено не менше 3 точок прикладення фізичної сили в області обличчя, тулуба. Характер тілесного ушкодження на лівій реберній дузі, який свідчить про його утворення від дії тупого предмету (предметів) за механізмом удар (удар-стиснення) не виключає можливості виникнення ушкодження при падінні на спину та стисканні тіла людини іншим тілом людини. Локалізація та характер ушкодження куприкової ділянки не характерні для виникнення при падінні на площину, допускають його виникнення при безпосередній дії тупого твердого предмета в куприкову ділянку в том числі при падінні на виступаючу поверхню (а.к.п. 101-102);

На підставі викладеного колегія суддів вважає безпідставними та надуманими доводи апеляційної скарги та пояснення сторони захисту та ОСОБА_6 , що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та, що саме ОСОБА_6 винний у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Крім того у суді першої інстанції були надані покази свідком ОСОБА_16 , яка є матір`ю обвинуваченого та пояснила, що весь день, коли відбулась бійка, вона була вдома разом зі своїм сином - обвинуваченим по справі, за адресою по АДРЕСА_1 . День був звичайним, увечері вона покликала обвинуваченого на вечерю, приблизно о 20-20 годині, однак почувши шум, вийшла на вулицю. На вулиці смеркало, відкривши ворота вона побачила обвинуваченого, котрий лежав на підлозі ногами до їх воріт, а головою до сусідів. В цей же час сусіди, а саме потерпіла з її чоловіком навприсядки били його кулаками по голові. ОСОБА_16 бачила як було нанесено приблизно 3 удари. Свідок запитала у обвинуваченого щодо того, що сталось на що він надав їй свої пояснення як його били. Потерпіла з її чоловіком, побачивши свідка, пішли, далі стояли інші сусіди. Свідок зазначила, що ввечері помітила у обвинуваченого синець на правій щоці, окрім того він скаржився на болі в куприку та голові. Також, ОСОБА_16 зауважила, що її допитували на стадії досудового розслідування, однак їй не роз`яснили, що вона підписувала, тож вона зробила це без ознайомлення. Окрім того, вона повідомила суду, що обвинувачений рідко вживає алкоголь, того дня пив пиво. ОСОБА_6 має погани стосунки зі своїм сином, оскільки останній наркозалежний.

А також стороною захисту на спростування доказів наданих стороною обвинувачення надано доказ висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 773 від 02.06.2023 року виявлені у ОСОБА_6 виявлені у нього ушкодження у вигляді: крововиливів обличчя, тулуба - за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. Які могли бути утворені від ударної дії тупого твердого предмету, або предметів, або при ударі об такі. Беручи до уваги ступінь їх загоєння (крововиливи з нечіткими контурами) свідчить, що термін їх виникнення може відповідати терміну їх виникнення може відповідати терміну вказаному у обстеженні (а.к.п. 99);

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що у оскаржуваному вироку суду відсутня будь який аналіз та аргументація чому суд не приймає версію подій на яку вказує обвинувачений ОСОБА_6 , є безпідставними та повністю спростовується оскаржуваним вироком, з наступних підстав.

Апеляційний суд вважає вірними посилання суду першої інстанції, що відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 337 КПК України, згідно якої суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації, якщо це покращує становище особи.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позиція обвинуваченого щодо не визнання ним своєї провини, є способом його захисту та намагання уникнути відповідальності за скоєне протиправне діяння, оскільки спричинення тілесних ушкоджень у вигляді синців обличчя, тулуба, що заперечує обвинувачений, знайшли підтвердження сукупністю вище приведених доказів, зокрема показами потерпілої, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , висновками експерта, проведеним слідчим експериментом.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що до критичного сприйняття пояснень свідка ОСОБА_16 , яка є матір`ю обвинуваченого, як такі, що направлені на захист сина. Оскільки крім показань потерпілої та її чоловіка, обставини викладені у обвинувальному акті підтвердила свідок ОСОБА_14 , яка є стороннім спостерігачем. Та обвинувачений, потерпіла, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_16 підтвердили, що під час вказаних подій свідок ОСОБА_14 була присутня. А перебування під час нанесення тілесних ушкоджень свідка ОСОБА_16 то потерпіла, її чоловік та ОСОБА_14 заперечували, та вказували, що мати обвинуваченого вийшла вже після того як відбулась бійка.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що пояснення по механізму нанесення удару ногою потерпілої і свідка ОСОБА_11 відрізняються, а також цей механізм нанесення удару ногою як вказано в обвинувальному акті та по опису в судовому засіданні потерпілої та свідка ОСОБА_11 є фізично неможливий та з цих же підстав протокол слідчого експерименту від 10.07.23р. за участю потерпілої є неналежним доказом, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу, про неможливість механізму нанесення удару ногою потерпілій за викладених обставин, носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, на думку апеляційного суду покази потерпілої, свідка ОСОБА_11 , а також покази свідка ОСОБА_14 у своїй сукупності узгоджуються між собою та наявними письмовими доказами по справі протоколом проведення слідчого експерименту від 10.07.2023 з фототаблицею, за участю потерпілої ОСОБА_9 і висновками експерта про виявлення у потерпілої ушкоджень, які могли утворитися при механізмі на який вона сама вказує, про що свідчить локалізація та характер виявлених у неї ушкоджень.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірка на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 саме у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, що оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_6 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими судом першої інстанції необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

В даному випадку показання потерпілої, свідків та інших письмових доказів, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів в їх сукупності, достатності, достовірності та належності, викладена у вироку, що є предметом апеляційного оскарження.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту, що суд вийшов за межі вимог які позивач має до відповідача згідно позовної заяви чим порушив принцип диспозитивності, вказаний в ст. 13 ЦПК України, оскільки в позовній заяві так і під час судового розгляду потерпіла та її представник вказували, що матеріальна шкода це є витрати на правничу допомогу які потерпіла сплатила за надання їй правової допомоги та за представництво її в суді, а в позовній заяві відсутня вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі, є безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст. 128 КПК визначено, що особа якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення цивільного позову.

Так суд першої інстанції у своєму вироку цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Таким чином в протилежність тому, що зазначає апелянт, суд першої інстанції не вийшов за межі позовної заяви задовольнивши лише позов в частині стягнення моральної шкоди, та у вироку зазначено, щодо стягнення матеріальної шкоди, що фактично позивачка просить стягнути витрати на правничу допомогу під час розгляду цього кримінального провадження, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження відповідно до ордеру, договору №ФО-22-07/23 про надання правової допомоги від 22 липня 2023 року, актом № 1 до цього договору позивачкою було сплачено адвокату ОСОБА_10 7000 грн. (а.п. 14-16, 37). А також до апеляційного суду було надано відповідну квитанцію, згідно якої ОСОБА_9 надано послуги адвоката ОСОБА_10 вартістю 7000 грн.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі №759/14346/16.

В той же час потерпіла ОСОБА_9 та її представником ОСОБА_10 як у суді першої інстанції так і у суді апеляційної інстанції наполягали на стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 витрати на правничу допомогу під час розгляду цього кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком вказані витрати були стягнуті з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правничу допомогу у сумі 7000 (сім тисяч) гривень, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення питання про процесуальні витрати.

Сторона захисту в апеляційній скарзі не ставить питання про зменшення розміру процесуальних витрат на правову допомогу потерпілої, або зменшення суми стягнення за моральну шкоду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-67 КК України призначив покарання у межах передбачене санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характер ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який скоїв кримінальний проступок, не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував і не перебуває, працює, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивного боку, є учасником бойових дій.

Судом враховано відсутність обставини, що пом`якшують покарання згідно зі ст. 66, КК України. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого в згідно ст. 67 КК України, стороною обвинувачення не інкримінувалося.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла кримінальне правопорушення, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування або зміну вироку, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000187 від 06.06.2023р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 1 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді