Справа № 128/2644/20
Провадження №11-кп/801/637/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 19.03.2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 00000234 від 03.07.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , 1993 р.н. 25 дня, 08 місяця проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,

- 12.04.12р. Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт;

- 27.06.12р. Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст. 152 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

- 23.12.2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений 13.06.2016 р. умовно- достроково на 1 рік 3 місяці 6 днів

-19.12.2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила вирок Вінницького районного суду від 19.03.2024 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України та звільнити з-під варти.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 19.03.2024 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 cт. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 03.07.2020 по день набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2020 та 09.07.2020 на речові докази, а саме: на косу, яка складалась з дерев`яного руків`я та металевого леза, які містили на своїй поверхні сліди речовини бурого кольору, металевий предмет з дерев`яним руків`ям, типу (топор для рубання продуктів харчування) з наявними слідами речовини бурого кольору на поверхні леза, металевий предмет з руків`ям, типу (топор для рубання продуктів харчування), дві частини дерев`яної палиці з посіченими краями, сліди одорологічного походження та змив речовини бурого кольору (РБК) з поверхні дерев`яного руків`я коси та змив речовини бурого кольору (РБК) з поверхні металевого леза коси, спортивні штани чорного кольору з полосками по боках зеленого кольору, належні ОСОБА_7 , змиви рук та зрізи нігтів ОСОБА_7 та зразок букального епітелію ОСОБА_7 , шорти темно-сірого кольору з лампасами сірого кольору з написом «Fila», труси «боксерки» сіро-блакитного кольору, належні ОСОБА_9 , та на зразок крові останнього, які було постановлено передати на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Вінницького РВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, та їх знищити.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 32 580, 54 гривень.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 03.07.2020, починаючи з 12 години 00 хвилин, знаходився у житловому домогосподарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали малознайомі йому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , спільно з якими у веранді житлового будинку вживав спиртні напої. Тоді ж, під час перебування вказаних осіб у веранді житлового будинку, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин періодично виникали непорозуміння та суперечки, які супроводжувались погрозами в адресу один одного. Після чого, цього ж дня, близько 17 години 30 хвилин, під час перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на території вищезазначеного житлового господарства між даними особами виник словесний конфлікт, який супроводжувався погрозами в адресу один одного та подальшою реалізацією даних погроз, які супроводжувались тим, що ОСОБА_7 взяв до рук дерев`яну палицю, якою наніс декілька ударів ОСОБА_9 в область лівої та правої верхніх кінцівок, тим самим спричинивши синці на обох верхніх кінцівках, що належать до легких тілесних ушкоджень. У свою чергу, ОСОБА_9 взяв до рук металеві предмети для рубки м`яса, одним із яких спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді поверхневої різаної рани тильної поверхні правої кисті, синця та поверхневої різаної рани на долонній поверхні правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Тоді ж у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 .

Діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_9 , ОСОБА_7 взяв до рук косу, яка до цього висіла на дереві вказаного домогосподарства, та, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, наніс ОСОБА_9 один удар металевою загостреною частиною леза вищевказаної коси в область живота з правого боку, де розташовані життєво-важливі органи останнього, тим самим спричинивши тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.

Відповідно до висновку експерта № 615 від 04.07.2020 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено наскрізне колото-різане поранення живота з ушкодженнями м`яких тканин, внутрішніх органів та магістральних судин з закінченням вихідною колото-різаною раною по передньо-зовнішній поверхні лівого стегна, що ускладнилось гострою масивною крововтратою та травматичним постгеморагічним шоком, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таке що має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення. Смерть ОСОБА_9 настала від вказаного наскрізного колото-різаного поранення живота з ушкодженнями м`яких тканин, внутрішніх органів та магістральних судин з закінченням вихідною колото-різаною раною по передньо-зовнішній поверхні лівого стегна, що ускладнилось гострою масивною крововтратою та травматичним постгеморагічним шоком.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що ні в ході досудового розслідування, на судового розгляду не здобуто належного та беззаперечного доказу вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Захисник вказує на те, що жоден допитаний свідок не був очевидцем події, які мали місце 03.07.2020 року.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що були запрошені як поняті при огляді місця події 03.07.2020 року вказували, що не чули, що повідомляв ОСОБА_7 . поліції про обставини події, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 працівники поліції, які приїхали на виклик також не є прямими свідками, а дають покази зі слів ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 .

Окрім того, з огляду на дослідженні докази та об`єктивні дані, можна прийти до висновку, що ОСОБА_7 , при нанесенні тілесного ушкодження ОСОБА_9 діяв в стані необхідної оборони, що підтверджується висновком експерта від 14.07.2020 року № 711.

При винесені вироку суд посилався, як на доказ вини ОСОБА_7 протокол огляду місця події від 03.07. 2020 року, однак зазначений доказ є недопустимим доказом, оскільки отриманий не у встановленому законом порядку.

На думку захисника, в ході судового розгляду були надані і досліджені докази, які викликають обгрунтовані сумніви у версії обвинувачення і дають підстави вважати про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК

Також суд при винесенні вироку проігнорував вимоги ст. 17 КПК України щодо доведення винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріли кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та в межах пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність, законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними.

Згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Положеннями ч.3 ст.36 КК України передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони є умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода, заподіяна особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би необхідну.

Питання спрямованості умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема потрібно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з перебуванням особи в стані необхідної оборони, слід урахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно-небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду іншій особі, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Згідно правового висновку викладеного в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 травня 2020 року справа № 748/1226/18 вбачається, що вирішення питання, чи перебував обвинувачений у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання. Особа, що завдала шкоду, не може посилатися на стан необхідної оборони, якщо саме насильство було спровоковано нею ж самою, тобто було передбачуваним наслідком її власної поведінки. Окремим випадком такого спровокованого насильства є бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня. Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК.

Під час судового розгляду судом першої інстанції з показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_9 після вживання спиртних напоїв виникла бійка, в ході якої ОСОБА_7 наніс удар ОСОБА_9 металевою загостреною частиною леза коси в область живота.

Захисник на підтвердження своєї позиції вказує, що свідки у даному провадженні не були очевидцями подій, які мали місце 03.07.2020 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що свідки допитані судом в дотримання вимог ст. 65 КПК України давали пояснення про обставини, відомі їм.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Приписами ч. 4 ст. 95 КПК України встановлено те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК України.

Судом дано належну оцінку показам в сукупності з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 , іншими доказами.

Судом встановлено, що дійсно у обвинуваченого ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження, що підтверджено висновком експерта від 14.07.2020 року № 711, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження: синець на спинці носа; садина на задній поверхні грудної клітки ліворуч, в ділянці проекції лівого ліктьового суглобу, в ділянці проекції лівого колінного суглобу, на правій гомілці; поверхнева різана рана тильної поверхні правої кисті; синець та поверхнева рана на долонній поверхні правої кисті, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень: синець на спинці носа; садина на задній поверхні грудної клітки ліворуч, в ділянці проекції лівого ліктьового суглобу, в ділянці проекції лівого колінного суглобу, на правій гомілці; поверхнева різана рана тильної поверхні правої кисті; синець та поверхнева рана на долонній поверхні правої кисті виникли від травматичної дії(удару, тертя) тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні чи групові особливості якого (яких), у властивостях тілесних ушкоджень не відобразились; поверхневі різані рани правої кисті виникли від дії, що має ріжучі властивості. Характер, множинність і локація на різних взаємо протилежних поверхнях тіла тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 виключають можливість утворення їх внаслідок співударяння при падінні на площину з положення стоячи.

Наявні тілеснні ушкодженняі у ОСОБА_7 ,їх локалізація, підтверджують те, що між ним та потерпілим ОСОБА_9 була бійка, під час якої ОСОБА_9 наніс йому тілесні ушкодження .

Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень спростовують твердження сторони захисту ,що ОСОБА_7 загрожувала реальна небезпека, він перебував у стані необхідної оборони,тому наніс удар косою, щоб захистити себе.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №615 встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено наскрізне колото-різане поранення живота з ушкодженням м`яких тканин, внутрішніх органів та магістральних судин й закінченням вихідною колото-різаною раною по передньо-зовнішній поверхні лівого стегна, що ускладнилося гострою масивною крововтратою та травматичним постгеморагічним шоком. Смерть ОСОБА_9 настала від вказаного наскрізного колото-різаного поранення живота з ушкодженням м`яких тканин, внутрішніх органів та магістральних судин й закінченням вихідною колото-різаною раною по передньо-зовнішній поверхні лівого стегна, що ускладнилося гострою масивною крововтратою та травматичним постгеморагічним шоком. Між наскрізним колото-різаним пораненням живота з ушкодженням м`яких тканин, внутрішніх органів та магістральних судин й закінченням вихідною колото-різаною раною по передньо-зовнішній частині лівого стегна, що ускладнилося гострою масивною крововтратою та травматичним постгеморагічним шоком та смертю ОСОБА_9 є прямий причинний зв`язок. 3. Виявлене наскрізне колото-різане поранення живота з ушкодженням м`яких тканин, внутрішніх органів та магістральних судин й закінченням вихідною колото-різаною раною по передньо-зовнішній поверхні лівого стегна, що ускладнилося гострою масивною крововтратою та травматичним постгеморагічним шоком, утворилося в результаті ударної дії предмета з гострою ріжучою кромкою (лезом) та обушком (воротком), що підтверджується характеристиками вхідної та вихідної рани, особливостями ранового каналу, а також результатами медико-криміналістичної експертизи, в ході якої в краях та кінцях вхідної рани було виявлене залізо. Характеристики та особливості виявленого наскрізного колото-різаного поранення живота не виключають можливості його утворення металевою частиною ручної сільськогосподарської коси. 4. Вказане наскрізне колото-різане поранення живота з ушкодженням м`яких тканин, внутрішніх органів та магістральних судин й закінченням вихідною колото-різаною раною по передньо-зовнішній поверхні лівого стегна, що ускладнилося гострою масивною крововтратою та травматичним постгеморагічним шоком у ОСОБА_9 згідно п.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» належить до тяжких тілесних ушкоджень, як таке що має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення. 5. Крім того при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено синці на обох верхніх кінцівках, які виники від дії твердого тупого предмета (предметів) належать до легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 не стоять. 6. Хід ранового каналу виявленого у ОСОБА_9 , а саме він проходить справа на ліво, має дугоподібну форму та направлений дещо згори донизу, а також характеристики вхідної та вихідної ран, вказують на те, що ОСОБА_9 в момент отримання поранення перебував у вертикальному чи близькому до такого положення та був обернений передньою поверхнею тулуба до особи що спричинила поранення. Отримання такого роду поранення в результаті "падіння з висоти власного зросту" є неможливим. 7. Анатомічні особливості виявлених ушкоджень на тілі ОСОБА_9 не виключають можливості для виконання ним активних дій (кликати на допомогу, махати руками, тощо) після отримання вказаного поранення протягом відносно короткого проміжку часу (десятки секунд кілька хвилин), до розвитку загрозливих для життя явищ, таких як гостра масивна крововтрата та травматичний постгеморагічний шок. 8. при судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 4, 7%, що могло викликати тяжке отруєння алкоголем на момент настання його смерті .

Отже, із наведеного вище висновку експертизи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 під час нанесення удару ОСОБА_9 не перебував в стані необхідної оборони, оскільки ОСОБА_7 лише припускав, що потерпілий хоче кинути на нього сокирою, але в момент нанесення удару косою потерпілий не мав в руках будь-якого знаряддя та знаходився віддалено від обвинуваченого, саме ОСОБА_7 з метою нанесення удару косою наблизився до потерпілого та вчинив усвідомлені дії у вигляді нанесення йому удару косою.

Судом вірно критично оцінено показання обвинуваченого ОСОБА_7 , що за інших обставин потерпілий ОСОБА_9 позбавив би його життя чи завдав тяжких тілесних ушкоджень, оскільки вказане є особистим сприйняттям обставин події, які об`єктивно не відповідали існуючій загрозі.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 не були спонтанними, характерними для самозахисту, а були цілеспрямованими, оскільки під час нанесення смертельного удару ОСОБА_7 усвідомлював суспільну небезпеку своїх дій та причинний зв`язок таких дій з наслідками, що настали, тобто передбачав настання таких наслідків від своїх дій, оскільки наніс удар лезом коси потерпілому саме в область життєво-важливих органів, та мав мету саме такими діями припинити конфлікт між ними, а тому свідомо припускав настання саме таких наслідків.

Приймаючи рішення щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції перевірив та дослідив також:

заяву ОСОБА_10 про надання дозволу на проведення огляду домогосподарства та проведення слідчих дій за адресою: АДРЕСА_2 ); протокол огляду місця події від 03.07.2020, з додатками до нього, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.07.2020, відповідно до якого ОСОБА_7 було затримано 03.07.2020 о 19:30 год на території житлового домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол огляду трупа від 04.07.2020, згідно якого 04.07.2020 з 12 год 15 хв. до 14 год 15 хв в приміщенні моргу в присутності понятих було оглянуто труп ОСОБА_9 , описано виявлені ушкодження; протокол огляду предмету від 13.07.2020 з додатком до нього (CD-R диск Verbatim із аудіозаписом розмови «103»; висновок експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 377 від 17.07.2020; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 180 з додатком; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 190; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 288; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 304; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 71; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 615; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 95; висновки експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 1075, 1076, 1077, 1078, 1079; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 1764; висновок експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи № 96, 97; висновок судово-психіатричного експерта № 209 ; висновок експерта ВНДЕКЦ МВС України № 737 від 04.09.2020 з додатками; протокол проведення слідчого експерименту від 03.09.2020, до якого долучено карту пам`яті micro-cd з відеозаписом слідчого експерименту, проведеного за участі ОСОБА_7 , довідку КП ВОНД «Соціотерапія» № 223 від 07.06.2020, згідно якої, 03.07.2020 о 22:10 год було проведено огляд ОСОБА_7 за підозрою у вживанні алкоголю, згідно висновку медичного огляду від 03.07.2020 у ОСОБА_7 встановлено алкогольне сп`яніння легкого ступеню, Алкотест 6820 1, 26 ‰, Алкотест 6820 1, 28 ‰.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку тому, що отримані тілесні ушкодження ОСОБА_7 не свідчать, що в момент нанесення удару косою життю ОСОБА_7 загрожувала реальна небезпека, яку можна було припинити лише завдавши удар ОСОБА_9 в життєво важливу частину тіла саме лезом коси, оскільки після потрапляння ножа по руці ОСОБА_7 , враховуючи відстань, на якій знаходились один від одного ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , та що в руках у потерпілого будь-яких інших предметів вже не було та він не становив йому реальної загрози, події відбувалися на вулиці, а тому обвинувачений міг втекти, залишивши місце події, або припинити конфлікт іншим шляхом, натомість ОСОБА_7 сам зробив кроки вперед та наніс потерпілому удар косою, внаслідок якого потерпілий помер на місці події.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд дав оцінку показам ОСОБА_7 , під час судового розгляду, а також відтворенню ним подій під час слідчого експерименту, щодо обставин конфлікту та заподіяння ОСОБА_9 удару лезом коси за відсутності перешкод в момент нанесення удару припинити конфлікт іншим шляхом, в тому числі шляхом залишення місця події, оскільки потерпілий до моменту завдання йому удару косою знаходився від ОСОБА_7 на відстані 2-3 метрів та ніяких предметів в руках вже не мав, та саме ОСОБА_7 наблизився до потерпілого з косою з метою нанесення удару.

З урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин вчинення кримінального правопорушення суд першої інстанції прийняв до уваги та проаналізував положення ст. 36 КК України, врахував роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» та зазначив, що жодні встановлені судом обставини не свідчать про продовження протиправного посягання на ОСОБА_7 після кидання в нього ножами потерпілим та ОСОБА_7 лише припускав, що потерпілий хоче зарізати його, але в момент нанесення удару косою потерпілий не мав в руках будь-якого знаряддя та знаходився віддалено від обвинуваченого, саме ОСОБА_7 з метою нанесення удару косою наблизився до потерпілого та вчинив усвідомлені дії у вигляді нанесення йому удару косою, а тому відсутні підстави вважати, що завдаючи потерпілому проникаючий удар лезом коси обвинувачений перебував в стані необхідної оборони.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтуються на такому недопустимому доказі як протокол огляду місця події від 03.07.2020 року , оскільки зазначена слідча дія здійснена без фіксації за допомогою аудіо-відео запису, що є недопустимим в розумінні вимог ст. 87,88 КПК України, то колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03.07.2020, який судом прийнято як допустимий доказ та проаналізовано в сукупності з іншими доказами, в присутності понятих було оглянуто місце події територію житлового домогосподарства, що розташоване по АДРЕСА_2 .

Захисник вважає, що протокол огляду місця події складено з порушенням положень КПК.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вимоги КПК, про які зазначає сторона захисту стосуються проведення обшуку, а не огляду місця події.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, що відсутність відеозапису безпосереднього пакування вилучених за наслідком огляду місця події речей, які в подальшому були визнані речовими доказами та оглянуті в судовому засіданні, жодним чином не призвело до порушення прав і свобод обвинуваченого і не вплинуло на справедливість судового розгляду в цілому.

Відносно посилання сторони захисту на те, що з урахуванням доктрини «плодів отруйного дерева» недопустимими від описаного вище доказу протоколу огляду місця події від 03.07.2020 року є й інші докази, слід зазначити наступне.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен у подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Доктрина «плодів отруйного дерева» зводиться до того, що, якщо доказове «дерево» є отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Тобто, якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж.

Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруйного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом. Застосування доктрини «плодів отруйного дерева» вимагає здійснення логічних операцій щодо встановлення джерела походження інформації, завдяки якій було здобуто кожен доказ, яким обґрунтовується судове рішення.

Слід відділяти докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотних порушень прав і свобод людини від доказів, отриманих з джерел, не пов`язаних ані прямо, ані опосередковано із такою інформацією.

Крім того необхідно надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Твердження захисника про недопустимість протоколу огляду місця події від 03.07.2020 року є необгрунтованими, відсутні підстави застосування концепції «плодів отруйного дерева».

З урахуванням вищевикладеного, обстановка та обставини події, динаміка їх розвитку і спосіб вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , застосоване ним особливо небезпечне знаряддя коса, цілеспрямованість і локалізація нанесених ударів ОСОБА_9 , поведінка ОСОБА_7 під час і після вчинення злочину, свідчать про наявність у діях обвинуваченого всіх об`єктивних і суб`єктивних складових злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції дотримано вимог ст.50, ст. 65 КК України, враховано розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та визначено покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Керуючись ст.ст. , 405, 407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -

постановив:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 19.03.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції, набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4