Справа №295/5698/24
УХВАЛА

Іменем України

26.04.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В :

16.04.2024 засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про його звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на підставі статті 6, 48 КК України (1960 року) внаслідок спливу строку притягнення до кримінальної відповідальності та зарахування йому вироком суду у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 22.06.2014р. по 25.05.2003р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На підставі цього вважає, що він без законних підстав позбавлений волі та утримується під вартою більше строку, передбаченого положеннями статей 6 та 48 КК України 1960р.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав раніше подане клопотання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання засудженого та просив задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого з підстав його необґрунтованості.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 21.11.2022р., залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 25.05.2023р. ОСОБА_4 засуджено за п.п. 1, 4 , 6, 12, 13 ч.2 ст.115 ; ч.2 ст.15, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115 ; ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання 22 червня 2014 року.

Постановою Верховного суду від 23.01.2024р. вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 травня 2023 року щодо ОСОБА_4 в частині його засудження за певними епізодами змінено та виключено деякі інкриміновані епізоди.

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ст. 115 ч. 2 пп. 4, 6, 12 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 пп. 4, 6, 12 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.4 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. За ч.1,2, ст.70 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 22 червня 2014 року по 25 травня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті зазначені судові рішення щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8».

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною 4. ст.532 КПК України встановлено, що судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Згідно з ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в частині 2 статті 21 КПК України відповідно до якої вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Згідно з п.14 ч.1 ст. 537 КПК України редакції 2012 року під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Саме в порядку визначеному п.14 ч.1 ст. 537 КПК України КПК України засуджений ОСОБА_4 просить фактично переглянути законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили у виді довічного позбавлення волі, та звільнити його від відбування покарання.

Про те, така вимога засудженого на переконання суду не може бути задоволена з огляду на те, що в порядку виконання вироку суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання, а лише може вирішувати питання, що виникли після винесення вироку у процесі його виконання.

Не вбачає суд правових підстав для задоволення вимог заявника про застосування до нього вимог ст. 48 КК України, в редакції 1960 р.(давність притягнення до кримінальної відповідальності) та звільнення від відбування покарання, оскільки з матеріалів особової справи вбачається, що злочини, за які було засуджено ОСОБА_4 , були вчинені в 2014 році, тобто під час дії нового Кримінального кодексу 2001 року, частиною 2 статті 4 якого закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння мають визначатися законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За таких обставин до наслідків діянь ОСОБА_4 має застосовуватися КК України 2001 року, який діє і на теперішній час.

Статтею 49 КК України передбачено умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до статті 49 КК України 2001р. особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

У зв`язку із вчиненням ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину строки давності для даного виду злочинів становить 15 років з дня вчинення і до дня набрання вироком законної сили.

Як вбачається з вироку суду злочин було вчинено 18.05.2014 та 13.06.2014р., а вирок суду, який набрав законної сили, було винесено апеляційною інстанцією 25.05.2023р., тобто в межах 15 річного строку давності, що свідчить про відсутність підстав звільнення від відповідальності за строками давності.

При цьому зарахування засудженому ОСОБА_4 подвійного строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 № 838-VIII в період з 22 червня 2014 року по 25 травня 2023р відноситься до вже призначеного судом покарання та не стосується зміни порядку обчислення або перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України.

На даний час передбачено правові механізми щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі та застосування строкового покарання у відповідності до статті 82 КК України після відбуття засудженим не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Отже, призначене ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам діючого КК України 2001р., та законних підстав вважати засудженим його до 15 років позбавлення волі або звільнення його від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, як на тому помилкового наполягає ОСОБА_4 , у суду немає.

Що стосується позиції засудженого щодо незаконності постановлення вироку, то місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання засуджений, не має права на перегляд постановлених вироків, які вже набрали законної сили.

Слід відзначити, що засуджений ОСОБА_4 просить суд фактично переглянути в порядку, визначеному п.14 ч.1 ст. 537 КПК України, законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили у виді довічного позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання.

Про те, така вимога засудженого не може бути задоволена, з огляду на те, що в порядку виконання вироку суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання, а лише може вирішувати питання, що виникли після винесення вироку у процесі його виконання, не змінюючи при цьому зміст та суть вироку.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1