Справа № 947/4512/20
Провадження № 1-кп/947/198/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0004364 від 18.12.2019 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайськ Миколаївської області, українця, громадянин України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштований, неодружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що у грудні місяці 2019 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у невстановленої особи, за допомогою мережі «Телеграм», незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, психотропну речовину, обіг якої обіг якої обмежено - амфетамін, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, з метою подальшого збуту на території м. Одеси, після чого, зазначений особливо небезпечний наркотичний засіб та особливо небезпечну психотропну речовину, почав незаконно зберігати у розфасованому стані за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

18.12.2019 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , з метою збуту психотропних речовин та наркотичних засобів, перебував на вул. Олександра Невського у м. Одеса, незаконно зберігаючи при собі вказані психотропні речовини та наркотичні засоби.

18.12.2019 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , був зупинений працівниками Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області де, під час огляду місця події, у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено:

- дев`ять полімерних пакетів з пазовими замками та жовтими стрічками у верхніх частинах, обмотані липкою стрічкою чорного кольору та один прозорий полімерний пакет з пазовим замком та жовтою стрічкою у верхній частині, з особливо небезпечною психотропною речовиною світло-блакитного кольору, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 3,595 г, кількісний вміст PVP в кристалічних речовинах з десяти полімерних пакетів становить 2,489 г;

- шість прозорих полімерних пакетів з пазовими замками та фіолетовими стрічками в верхніх частинах, з особливо небезпечним наркотичним засобом, сіро-зеленого кольору, обіг якого заборонено - канабісом, загальною масою у висушеному стані 5,9 г.

Після чого, 18.12.2019 року у період часу з 15 години 00 хвилин по 15 годину 50 хвилин, в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: полімерний пакет з пазовим замком та фіолетовою стрічкою у верхній частині із нашаруваннями речовини білого кольору, які містять психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, кількісний вміст якої складає 0,0017 г, два фрагменти полімерних пляшок із нашаруванням речовини темно-коричневого кольору, в якій міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, загальною масою 0,09 г, та поліетиленовий пакет, в якому міститься 91 порожніх прозорих поліетиленових пакетів.

Таким чином, ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав з метою подальшого збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, кількісний вміст якої складає 2,489 г, що є великим розміром, психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, кількісний вміст якої складає 0,0017 г, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою у висушеному стані 5,9 г та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,09 г.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, у великих розмірах.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що 18.12.2019 року о 10.00 годині він проходив по вулиці Ол. Невського, до нього підійшли двоє патрульних поліцейських, які почали стверджувати, що у нього при собі є наркотичні засоби, вдарили його декілька разів по спині та почали його роздягати та викладати все з його кишень. З кишені внутрішніх штанів, в які він був одягнений, поліцейські дістали каннабіс, який він палив та знайшли пакетик з наркотичним засобом, який поліцейський розкрив, подивився потім поклав назад у його кишеню та повідомили, що будуть чекати слідчо-оперативну групу. Кайданки до нього не застосовували, однак він боявся щось робити, перебував біля поліцейських, які його тримали, він розумів, що є затриманим. Патрульні поліцейські самостійно провели його обшук. Протягом 3-х годин він разом з патрульними поліцейськими чекали слідчо-оперативну групу. Коли приїхали працівники поліції СОГ, то сказали, що будуть знімати відео, знайшли свідків та перезняли відео, на якому він нібито самостійно видав наркотичні засоби і психотропні речовини. Він при огляді говорив поліцейським, що йому потрібен захисник, але йому відмовляли. Також пояснював, що придбав наркотичні засоби і психотропні речовини для себе, оскільки на той час він вживав наркотичні засоби, був залежним від них. Потім поліцейські повезли його додому, де у кімнаті дівчина відкрила двері. Там вони провели обшук, на що він згоду не давав, вилучили наркотичні засоби, після чого його привезли до відділу поліції, де він перебував протягом 3 годин, підписував документи під тиском, його залякували поліцейські. Поліцейські не давали йому можливість подзвонити. Він подзвонив своїй матері коли його відпустили.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що 18.12.2019 року вони разом з ОСОБА_7 здійснювали патрулювання вулиць у м. Одесі та отримали виклик, що на АДРЕСА_4 підозріла особа у чорних штанах і червоній куртці робить «закладки». Прибувши за викликом вони побачили ОСОБА_5 , якого спитали чи є у нього при собі заборонені речі, на що ОСОБА_8 відповів, що у нього в куртці є 10 згортків «солі», а в штанах 6 згортків «трави». Після чого вони викликали на місце СОГ, по приїзду якої ОСОБА_5 самостійно, у присутності понятих, дістав з карманів куртки 9 згортків з білою речовиною і 6 згортків зі штанів. Також ОСОБА_5 надав свій мобільний телефон, в якому були фото місць розкладки наркотичних засобів. До приїзду СОГ вони пакети з наркотичним засобом не оглядали, не пам`ятає чи проводили поверхневий огляд ОСОБА_5 . Коли вони чекали СОГ, ОСОБА_5 перебував поряд з ними, тікати не намагався. Вони до ОСОБА_5 насильство не застосовували, він був спокійний.

Після чого вони допомогли слідчому доставити ОСОБА_5 за місцем проживання, де ОСОБА_5 повідомив слідчому, що у кімнаті є пакети, в які він розкладав наркотичні засоби. Вони знайшли понятих. ОСОБА_5 дав згоду на огляд і СОГ зайшли у кімнату, де були виявлені наркотичні засоби і пристрій для куріння. Вони з напарником не приймали участь у слідчих діях, стояли у коридорі, все було добре видно. Ще у кімнаті знаходилась дівчина. Після завершення огляду вони відвезли ОСОБА_5 до відділу поліції.

Свідок ОСОБА_7 надав суду аналогічні показання щодо обставин виявлення у ОСОБА_5 наркотичних засобів та пояснив суду, що під час перевірки ОСОБА_5 , останній, самостійно дістав та відкрив один з чорних пакунків з наркотичною речовиною та пояснив, що збуває їх.

До приїзду СОГ вони охороняли місце події, сказали ОСОБА_5 , щоб він знаходився поряд з ними, покинути місце події ОСОБА_5 самостійно не міг.По приїзду СОГ ОСОБА_5 самостійно і добровільно у присутності понятих дістав з кишень свого одягу наркотичні засоби і мобільний телефон, на якому були фото «закладок» та який він сам показав поліцейським. Після чого вони поїхали за місцем проживання ОСОБА_5 , який запросив працівників поліції, повідомивши їм, що за місцем його проживання є наркотичні засоби. По приїзду вони чекали під будинком, а ОСОБА_5 перебував разом з СОГ у кімнаті. Після огляду вони відвезли ОСОБА_9 у відділення поліції.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив свою участь при огляді місця події 18.12.2019 року у якості понятого та пояснив, що на місці події перебували близько 8 осіб, також 3 автомобілі. Також був інший понятий та у дівчині поліцейської була відеокамера. ОСОБА_5 викладав пакети на капот автомобіля «Пріус», а поліцейська розкладала пакети і записувала. Також поліцейський показав мобільний телефон, в якому, як повідомили були місця «закладок». Покинути місце події ОСОБА_5 не міг тому, що був затриманий.

Свідок ОСОБА_11 надав суду аналогічні показання щодо участі при огляді місця події 18.12.2019 року у якості понятого та пояснив, що на місці події ОСОБА_5 викладав з кишень пакети та казав, що в пакетах «Сіль» та канабіс. Пакети були упаковані. На місці знаходились 3 автомобілі. Також був інший понятий, поліцейські показували їм мобільний телефон, де були фото із «закладками». Після закінчення огляду, який розпочався близько 14 годин та тривав близько години, його запросили поїхати за місцем проживання ОСОБА_5 , від чого він відмовився, підписав протокол.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що 18.12.2019 року її запросили бути свідком при огляді кімнати ОСОБА_5 . Також була присутня інша понята. Кімнату ОСОБА_5 відкрили, всі зайшли до кімнати. У кімнаті була пляшка для куріння, у шафі знайшли пакети, в одному з них були залишки білого порошку. Фізичну силу до ОСОБА_5 не застосовували.

Крім того, в ході судового розгляду судом досліджені докази, надані стороною обвинувачення в обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України:

- Протокол огляду місця події від 18.12.2019 року, в ході якого у обвинуваченого вилучено особливо небезпечні наркотичні засоби та особливо небезпечні психотропні речовини, а також його мобільний телефон.

- Протокол огляду місця події від 18.12.2019 року за місцем мешканням ОСОБА_5 , в ході якого вилучені полімерний пакет з пазовим замком та фіолетовою стрічкою у верхній частині із нашаруваннями речовини білого кольору, які містять психотропну речовину, обіг якої обмежено "амфетамін", кількісний вміст якої складає 0,0017 г, два фрагменти полімерних пляшок із нашаруванням речовини темно-коричневого кольору, в якій міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, загальною масою 0,09 г, та поліетиленовий пакет, в якому міститься 91 порожніх прозорих поліетиленових пакетів. На проведення даного обшуку надано дозвіл ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2019 року.

- Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.12.2019 року.

- Ухвала суду від 19.12.2019 року про накладення арешту на вилучене у ОСОБА_5 майно під час ОМП від 18.12.2019 року, обшуку від 18.12.2019 року.

- Протокол огляду предмету, а саме мобільного телефону ОСОБА_5 від 15.02.2020 року.

- Постанова про визнання речовим доказом від 17.02.2020 року.

- Висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 04.02.2020 № 91-Х.

- Висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 23.01.2020 №90-Х.

- Висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 03.02.2020 №93-X.

- Протоколи огляду предметів від 13.02.2020 року.

- Постанови про визнання речових доказів та їх передачу на зберігання від 13.02.2020 року.

- Висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 20.01.2020 року №81-Х.

- Висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 22.01.2020 року №80-Х.

- Висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 24.01.2020 року №97-Х.

На підставі досліджених доказів, показань учасників судового провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до п.п. 4, 5 п. 3.2 рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі, та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Таким чином, допустимість доказу визначається виходячи, насамперед, із обставин його отримання і залучення до кримінального провадження, а умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного джерела, належним суб`єктом, в належному процесуальному порядку; належне оформлення (фіксування) джерела фактичних даних.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному проваджені. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

За статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії, як обшук. Обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.

У той же час огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 743/569/20.

Відповідно до рапорту працівника поліції ОСОБА_13 , який став підставою для внесення відомостей в ЄРДР, 18.12.2019 року о 10.54 годин поліцейськими в ході патрулювання було виявлено ОСОБА_5 , який в ході спілкування повідомив про наявність у його кишенях наркотичних засобів і психотропних речовин, у зв`язку з чим на місце події була викликана СОГ, учасники якої прибули на місце події на підставі рапорту поліцейського, яким було встановлено наявність у особистих речах ОСОБА_5 наркотичних засобів і психотропних речовин.

З протоколу огляду місця події від 18.12.2019 року судом встановлено, що в період часу з 12.20 годин до 12.36 годин за адресою: АДРЕСА_3 слідчим, у присутності двох понятих, на асфальтному покритті у обвинуваченого вилучено особливо небезпечні наркотичні засоби та особливо небезпечні психотропні речовини, які він виклав з карманів. Також було виявлено його мобільний телефон.

Досліджений протокол огляду місця події не містить відомостей, яким саме чином були виявлені та вилучені слідчим мобільний телефон ОСОБА_5 , а також пакети з речовиною рослинного походження та один пакет з речовиною білого кольору. Крім того, під час проведення огляду місця події був присутній спеціаліст та здійснювалась фіксація проведення огляду відеозаписом, що підтверджується показами свідків.

Проте, у протоколі відсутні дані про участь спеціаліста та у додатку до протоколу - ілюстрованій таблиці, проте, в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 КПК України, відсутній підпис спеціаліста, незважаючи на вказані посаду та ім`я з прізвищем останньої, як не долучений у якості додатку до протоколу відеозапис огляду місця події.

Суд зазначає, що доказів того, що ОСОБА_5 вказував на наявність у нього психотропної речовини та наркотичного засобу та видав мобільний телефон, наркотичні засоби і психотропні речовини добровільно, в матеріалах провадження немає, оскільки цей факт обвинувачений заперечив та зазначив, що до приїзду слідчо-оперативної групи патрульні поліцейські фактично здійснили його особистий обшук, застосовуючи до нього фізичну силу, вилучили у нього наркотичні та психотропні речовини, після чого поклали їх назад у його одяг та тривалий час чекали приїзду СОГ. Доказів на спростування таких показів обвинуваченого стороною обвинувачення не надано.

В ході судового розгляду прокурор не надав відеозапис за допомогою якого фіксувався порядок проведення огляду місця події, яким підтверджені або спростовані обставини, викладені у протоколі, в тому числі порядок вилучення у ОСОБА_5 вищезазначених речовин, які знаходились у його одязі.

Суд критично оцінює показання допитаних свідків, в частині добровільної видачі ОСОБА_5 наркотичних і психотропниї речовин при огляді місця події, оскільки такі показання не підвердженні будь-якими іншими доказами, дослідженими судом.

Положення щодо проведення обшуку (особистого обшуку) особи наведено у ч. 8 ст. 191, ч. ч. 3, 5, 6 ст. 208, ч. 7 ст. 223, ч. 5 ст. 236, ч. 2 ст. 520 КПК України.

Проведення обшуку особи під час проведення огляду місця події не передбачено і регулюється іншими нормами кримінального процесуального закону.

Обшук особи фактично не є окремою слідчою дією, а поглинається такою дією, як затримання чи обшук житла (Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 цього Кодексу (ч. 3 ст. 208 КПК України).

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Як вбачається з встановлених судом обставин ОСОБА_5 фактично затримано патрульними поліцейськими 18.12.20219 року о 10.54 годин, що підтверджується рапортом поліцейського, та із зазначеного часу останній чекав приїзду СОГ, тобто змушений був залишатися поряд з уповноваженими особами, які фактично його затримали.

Огляд місця події проведено 18.12.20219 року в період часу з 12.20 до 12.36 годин.

За відсутності в матеріалах провадження даних про те, у який спосіб працівники поліції виявили та вилучили у ОСОБА_5 наркотичні засоби і психотропні речовини на місці затримання обвинуваченого, суд вважає, що у даному випадку фактично був проведений обшук особи.

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 209 КПК України ОСОБА_5 був особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою.

Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутній відповідний протокол затримання ОСОБА_5 складений відповідно до вимог ст. 208 КПК України та не були роз`яснені процесуальні права, в тому числі право на захист.

Отже, за встановлених судом обставин, відповідно до яких огляд місця події був проведений за участю ОСОБА_5 , який фактично на той момент в період часу з 10.54 годин до 12.26 годин 18.12.2019 року був затриманий без дотримання положень, передбачених статями 208, 223 КПК України, та останньому не було роз`яснено, зокрема, і прав на захист та не право говорити нічого з приводу підозри проти нього, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, суд визнає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 18.01.2019 року, оскільки недотримання права особи зберігати мовчання могло мати прямий вплив на зміст повідомлених підозрюваним даних щодо наявності в нього психотропної речовини, наркотичного засобу та її видачі слідчому.

Аналогічний висновок щодо недопустимості доказів з підстав порушення права особи під час затримання, Верховний Суд зробив у постановах від 21 березня 2023 року у справі № 753/14633/18 (провадження № 51-587км20) та від 22 березня 2023 року у справі № 759/5613/20 (провадження № 51-3843км22).

Щодо протоколу огляду місця події від 18.12.2019 року, складеного за результатами проведення огляду місця проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2 статті 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

У відповідності до ч. 10 ст. 236 КПК України - обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.

Згідно приписів ч. 2 ст. 234 КПК обшук здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 3 ст. 214 КПК). До постановлення ухвали слідчого судді слідчий, прокурор має право увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Частиною 3 статті 233 КПК України визначено саме поняття рятування майна, але аж ніяк не його збереження. В даному випадку під рятуванням майна слід вважати дії, спрямовані на недопущення знищення речей внаслідок стихійного лиха, надзвичайної події або ж у зв`язку з отриманням органом досудового розслідування оперативних відомостей щодо наявності ризику умисного спотворення цих матеріальних об`єктів через їх можливе використання в якості речових доказів.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Оскільки захист майнових прав та обов`язків не пов`язаний з проникненням до житла чи іншого володіння особи у невідкладних випадках, в частині 3 статті 233 КПК України мова йдеться саме про рятування речей. Відповідно до ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Частиною 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, рятування майна, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, стосується лише тих речей, з приводу яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, передбачені цивільним законодавством. Це означає, що під дію положень ч. 3 ст. 233 КПК України не підпадає майно, яке вилучене з цивільного обігу та яке не може породжувати цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що після проведення огляду місця події на місці затримання ОСОБА_5 , внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 309 КК України до ЄРДР, яке відбулось о 13.19 годин 18.12.2019 року, після чого ОСОБА_5 у супроводі поліцейських був доставлений за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання ОСОБА_5 .

В подальшому, відповідно до зазначеного протоколу, у присутності ОСОБА_5 , який був фактично затриманий 18.12.2019 року о 10.54 годин, та понятих, слідчим 18.12.2019 року з 15.00 годин до 15.45 годин був проведений огляд вищезазначеного житлового приміщення, в результаті якого були виявлені і вилучені полімерний пакет з пазовим замком та фіолетовою стрічкою у верхній частині із нашаруваннями речовини білого кольору, які містять психотропну речовину, обіг якої обмежено " амфетамін, кількісний вміст якої складає 0,0017 г, два фрагменти полімерних пляшок із нашаруванням речовини темно-коричневого кольору, в якій міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, загальною масою 0,09 г, та поліетиленовий пакет, в якому міститься 91 порожніх прозорих поліетиленових пакетів.

19.12.2019 року за клопотанням слідчого, слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси надано дозвіл на проведення даного обшуку (огляду), фактично проведеного 18.12.2019 року з 15.00 годин до 15.45 годин, у зв`язку з необхідністю врятуванням і збереженням майна.

Також відповідно до протоколу огляду місця події від 18.12.2019 року встановлено, що під час вчинення цієї слідчої дії застосовувались технічні засоби фіксації, про що слідчим зроблена відповідна відмітка в протоколі.

Відповідно до ч. 10 ст. 236 КПК та частини 1 статті 107 КПК обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні (частина 2 статті 104 КПК).

Згідно із частиною 6 статті 107 КПК незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Разом з цим, стороною обвинувачення під час судового розгляду відеозапису огляду місця події, який є невід`ємним додатком до протоколу, не надано, що є порушенням вимог частини 2 статті 104 КПК.

Крім того, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що проникнення у житло ОСОБА_5 було здійснено у зв`язку з невідкладним випадком відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 209 КПК України ОСОБА_5 був особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою 18.12.2019 року о 10.54 годин, без складання протоколу затримання відповідно до вимог ст. 208 КПК України, тобто без дотримання положень, передбачених статями 208, 223 КПК України та останньому не було роз`яснено, зокрема, і прав на захист та не говорити нічого з приводу підозри проти нього, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, внаслідок чого, огляд місця події проведений в період часу з 10.54 годин до 12.26 годин 18.12.2019 року судом визнаний недопустимим доказом.

Враховуючи, що після внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 309 КК України до ЄРДР, яке відбулось о 13.19 годин 18.12.2019 року, ОСОБА_5 , який продовжував бути затриманим при вищевикладених обставинах, був доставлений поліцейськими за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де слідчим проведений невідкладний огляд житла, а фактично обшук житла, тому суд вважає, що характер дій працівників правоохоронних органів вказує на підміну ними однієї слідчої дії іншою, яка є різною за своєю правовою природою (процесуальною суттю) від проведеної, оскільки замість огляду місця події, як зазначено у протоколі, відбувся обшук житла, що регламентується іншою нормою закону.

Суд зазначає, що на момент проведення огляду (обшуку) за місцем проживання ОСОБА_5 , невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення не було. ОСОБА_5 не перебував в об`єкті житлової нерухомості, а прибув на місце у супроводі поліцейських, його ніхто не переслідував, не було необхідності врятування людей та майна, під час проникнення до житла ОСОБА_5 , наркотичні засоби та психотропні речовини як об`єкти вилучені з цивільного обігу та в розумінні діючого законодавства не є майном, тому суд дійшов висновку, що проведена органом досудового розслідування слідча дія не була невідкладною, тобто проведена без наявності підстав передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України, тому такий огляд повинен був проводитись лише на підставі ухвали слідчого судді, відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України.

Крім того, в порушення ч. 10 ст. 236 КПК та частини 1 статті 107 КПК стороною обвинувачення не наданий відеозапис, яким зафіксований порядок проведення обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 .

Також суд не бере до уваги письмову заяву ОСОБА_5 про дозвіл на проведення огляду місця його проживання, долучену стороною обвинувачення, оскільки наявність та добровільність згоди за правилами кримінального процесу може доводитися не лише письмовим документом відповідного змісту. Закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди власника або користувача житлового приміщення на проведення огляду. Тому наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені виходячи із сукупності обставин конкретного провадження, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.

В даному випадку обвинувачений ОСОБА_5 заперечує надання згоди на огляд його житла, що не спростовано жодним доказом, наданим стороною обвинувачення, зокрема відеозаписом, яким зафіксований порядок проведення обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_5 , який не наданий стороною обвинувачення у якості доказів.

В постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 573/2028/19 Верховний Суд вказав, що невідкладність проведення обшуку не може бути обґрунтована необхідністю вилучення речей, які можуть бути доказом у справі. Крім цього, Верховний Суд вказав, що докази є недопустимими, навіть якщо після проведення обшуку постановлено ухвалу слідчого судді про надання дозволу на обшук, однак під час розгляду справи буде встановлено, що обшук проводився без наявності підстав передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу.

У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, крім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства.

Крім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Зазначена позиція викладена у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року у спарві № 455/844/16-к.

Доводи сторони захисту щодо проведення досудового розслідування слідчим ОСОБА_15 без відповідних повноважень судом перевірені, не знайшли свого підтвердження та спростовані долученою стороною захисту постановою про призначення групи слідчих від, 19.12.2019 року, відповідно до якої у кримінальному провадженні №0004364 від 18.12.2019 року призначена група слідчих, у склад якої входить слідчий ОСОБА_15 .

Дослідженими матеріалами проведеної перевірки щодо застосування до ОСОБА_5 недозволених заходів фізичного та психічного впливу під час досудового розслідування, встановлено, що доводи сторони захисту про застосування до ОСОБА_5 недозволених заходів фізичного та психічного впливу не знайшли свого підтвердження.

Водночас, зазначеною перевіркою, проведеною на підставі ухвали суду, встановлено, що 18.12.2019 року з період часу з 19.10 годин до 21.40 годин, тобто після проведення з його участю обшуку за місцем його проживання, перебував у приміщенні ОРУП №1 ГУНП, що свідчить про те, що ОСОБА_5 18.12.2019 року в період часу з 10.54 годин до 21.40 годин, не маючи жодного процесуального статусу (19.02.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру), будучи фактично затриманим, був учасником проведення різних процесуальних слідчих дій, на підставі яких були складені процесуальні документи, які в подальшому були надані стороною захисту у якості доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що протокол огляду місця події від 18.12.2019 року є недопустимим доказом, оскільки не зважаючи на те, що ухвалою слідчого судді був наданий дозвіл на огляд (обшук) житлового приміщення, безпосередньо сам обшук був проведений з порушеннями діючого КПК України, а саме з порушенням права на захист ОСОБА_5 , що спричинило появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення зазначеної процесуальної дії, які неможливо усунути за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування, тому вважає, що зазначений доказ отриманий внаслідок істотного порушення норм діючого КПК України, та як наслідок, визнає його недопустимим доказом.

В аспекті застосування приписів ст. 86 КПК в цьому провадженні суд вважає, що допущені під час досудового розслідування порушення КПК щодо порядку його здійснення стосовно отримання доказів стороною обвинувачення безсумнівно призводять до порушення прав і свобод людини і громадянина, вимог статей 19, 62 Конституції України, зокрема про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, і такий висновок спирається, зокрема, на мотиви, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011.

Як було встановлено вище, посилаючись на істотні порушення прав та свобод ОСОБА_5 суд визнав протоколи огляду місця події від 18.12.2019 року за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , недопустимими доказамим.

Відповідно до сформованої практикою Європейського суду з прав людини доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України»).

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України.

Визнавши недопустимими доказами 2 протоколи огляду місця події від 18.12.2019 року, суд згідно ч. 6 ст. 9 КПК враховує правову концепцію «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Враховуючи, що вилучені у ОСОБА_5 речі та предмети, вилучені в ході проведення вищезазначених оглядів місця події, суд визнає такими, що не мають доказового значення для обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, а також всі похідні від недопустимого доказу, які здобуті саме завдяки тій інформації, яка міститься у вищезазначених первісних доказах, під час проведення вказаних слідчих дій були об`єктами експертних досліджень та інших процесуальних слідчих дій.

За таких обставин, всі похідні від недопустимого доказу дані, в тому числі висновки експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від: 04.02.2020 №91-Х; від 23.01.2020 №90-Х; від 03.02.2020 №93-X; від 20.01.2020 №81-Х; від 22.01.2020 №80-Х; від 24.01.2020 №97-Х, а також протокол огляду предмету - мобільного телефону ОСОБА_5 від 15.02.2020 року і протокол огляду предметів від 13.02.2020 року суд визнає недопустимими доказами.

Постанови про визнання речовим доказом від 17.02.2020 року і постанови про визнання речових доказів та їх передачу на зберігання від 13.02.2020 року суд не бере до уваги, оскільки вказані процесуальні документи, з огляду на положення ст. 84 КПК України, не є доказами у розумінні ст. 84 КПК України.

Оцінивши вищезазначені досліджені докази і проаналізувавши їх в сукупності, суд визнає обвинувачення недоведеним з огляду на наступне.

Стаття 2 КПК України регламентує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом; особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Статтею 22 КПК України встановлено, що одна із засад кримінального провадження - змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статті 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, крім іншого, повинен вирішити: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Саме на прокурора та слідчого, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу (обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), належності та допустимості доказів покладено на слідчого, прокурора.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Так, у справі «Бербера, Мессеге и Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Наявність чи відсутність ознак допустимості доказів визначає можливість використання фактичних даних саме як доказів у межах відповідного кримінального провадження. Насамперед ознакою доказів є визначене законом процесуальне джерело доказів (показання, речові докази, документи, висновки експертів). Крім того, доказ має бути зібраний, зафіксований і поданий уповноваженою особою. І, безперечно, ознакою доказів є дотримання процесуальної форми збирання та фіксації фактичних даних.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом і метою збуту при виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні чи пересиланні особою наркотичних засобів або психотропних речовин. Про умисел на збут наркотичних засобів або психотропних речовин можуть свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала чи виготовила ці засоби або речовини, так і сукупність інших обставин: їх великий або особливо великий розмір, упаковка та розфасовка, наявність сировини для їх виготовлення тощо.

Під незаконним збутом наркотичних засобів і психотропних речовин потрібно розуміти будь-які оплатні або безоплатні форми їх реалізації (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позичка, введення ін`єкцій володільцем наркотику чи психотропної речовини іншій особі за згодою останньої тощо).

Згідно усталеної судової практики, кримінальна відповідальність за ст.307 КК України настає лише у тому випадку, коли відповідні протиправні дії вчинялися зі спеціальною метою збут, тому суд має тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого на його користь.

В даному кримінальному провадженні не доведено наявності суб`єктивної та об`єктивної сторони в діях обвинуваченого. Слід зазначити, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що обвинувачений мав умисел та мету на збут наркотичних засобів.

Сторона обвинувачення не довела жодними доказами, більшість яких визнана судом недопустимими, умислу на вчинення злочину обвинуваченим та мети на збут наркотичних засобів і психотропних речовин.

При цьому, інших доказів, які б беззаперечно підтверджували винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, сторона обвинувачення не надала суду жодних належних та допустимих доказів наявності у діях обвинуваченого прямого умислу та мети збуту та збут психотропних речовин.

Тобто, докази, якими б поза розумним сумнівом підтверджувалась вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України, стороною обвинувачення не надані.

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що докази надані стороною обвинувачення, як самі по собі, так і в сукупності не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, а саме незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, у великих розмірах, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та ґрунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

В діях обвинуваченого відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення, а тому, суд дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України через недоведеність того, що в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Питання про процесуальні витрати судом вирішуються на підставі ст.124 КПК України.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 19.12.2019 року підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдати за недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів, які складають 10676 гривень 68 копійок віднести за рахунок держави.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 19.12.2019 року - скасувати.

Речові докази:

- 9 згортків загорнуті в ізоленту чорного кольору з невідомою порошкоподібною та 1 прозорий поліетиленовий пакетик з порошкоподібною речовиною білого кольору, що запаковано в сейф-пакет № ЕХР0204235; 6 пакетів із речовиною рослинного походження коричневого кольору, що запаковано в сейф-пакет № ЕХР0203239; 2 обрізані пляшки із залишками невідомої речовини рослинного походження, що запаковано в сейф-пакет № ЕХР0307743; картонна коробка від «Нової почти», в якій було надіслано невідому речовину, що запаковано у сейф-пакет № ЕХР0307742; целофановий пакет з фільтрами та з речовиною рослинного походження коричневого кольору та 2 паперових пакунка із речовиною рослинного походження, що запаковано в сейф-пакет № ЕХР0144508; поліетиленовий пакет із залишками невідомої речовини білого кольору, що упаковано в паперовий конверт; поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору, що упаковано в паперовий конверт; поліетиленовий пакет із пакетами у кількості 91 шт., що упаковано в паперовий конверт - знищити.

- мобільний телефон «XIAOMI Redmi 7А» (імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 ) в корпусі синього кольору, із сім карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 та із сім картою мобільного оператора «Lifecell» НОМЕР_4 , що запаковано в паперовий конверт - вважати повернутим за належністю власнику.

Вирок суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Київський районний суд м.Одеси.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1