Справа № 175/3546/14-к
Провадження № 1-о/175/1/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

30 квітня 2024 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 , захисника адвоката ОСОБА_3 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.2 ст.364 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточно визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 вирок залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.07.2018 вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровського області від 14.12.2016 щодо ОСОБА_2 змінено, постановлено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим строком на 8 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 2 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

16.07.2020 за заявою ОСОБА_2 Європейським судом з прав людини у справі «Касьяненко проти України» встановлено порушення Україною п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист права людини та основоположних свобод, у зв`язку з цим ухвалено стягнути 3000 євро з держави на користь заявника відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 27.10.2020 відмовлено у відкритті провадження за заявами засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровського області від 14.12.2016 та ухвали Верховного Суду від 12.07.2018 з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

25.04.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3 , в якій вони просять: на підставі нововиявлених обставин скасувати вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 у справі №175/3546/14-к і ухвалити новий виправдовувальний вирок, яким визнати невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за подіями зазначеними у вироку суду від 26.01.2016 у справі №175/3546/14-к.

Перевіривши заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження за заявою, з огляду на наступне.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, зокрема, є штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

У той же час відповідно до пунктів 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Крім того, тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК України, має здійснюватися в системному зв`язку і з іншими положеннями КПК України, у першу чергу, ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:

1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Як видно із змісту заяви, засуджений ОСОБА_2 та захисник ОСОБА_3 просять скасувати вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 за нововиявленими обставинами, які на їх думку полягають в тому, що обвинувачення ОСОБА_2 були побудовані на заяві до правоохоронних органів ВАТ «Просянський ГЗК» в особі голови правління ОСОБА_4 від 2003 року та ВАТ «Просянський ГЗК» в особі голови правління ОСОБА_5 від 16.12.2009 за №16/12/09-2, в яких вони просили притягнути до кримінальної відповідальності колишнього голову спостережної ради ВАТ «Просянський ГЗК» ОСОБА_2 та колишнього голову правління ВАТ «Просянський ГЗК» ОСОБА_6 за нанесення матеріальної шкоди інтересам Товариства, а також на підставі висновків судово-економічної експертизи Харківського НДІСЕ ім. Н.С. Бокаріуса №1899 від 19.05.2005.

На обґрунтування зазначених в заяві обставин заявниками надано: Протокол загальних зборів акціонерів ВАТ «Просянський ГЗК» від 15.05.2002; Протокол позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «Просянський ГЗК» від 18.11.2002; Протокол позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «Просянський ГЗК» від 22.11.2002; Протокол позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «Просянський ГЗК» від 27.11.2002; Протокол загальних зборів акціонерів ВАТ «Просянський ГЗК» від 19.03.2003; Протокол позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «Просянський ГЗК» від 20.05.2003; Статут ВАТ «Просянський ГЗК» (у новій редакції затвердженої загальними зборами акціонерів 05.05.2002); Зміни та доповнення №1 до Статуту ВАТ «Просянський ГЗК» (затверджені позачерговими загальним зборами, протокол від 18.11.2002); Статут ВАТ «Просянський ГЗК» (нова редакція затверджена загальними зборами акціонерів, протокол від 22.11.2002); Зміни та доповнення до Статуту ВАТ «Просянський ГЗК» (затверджені позачерговими загальним зборами, протокол від 27.11.2002); Зміни та доповнення №6 до Статуту ВАТ «Просянський ГЗК» (затверджені загальними зборами, протокол від 19.03.2003); Статут ВАТ «Просянський ГЗК» (нова редакція затверджена протоколом загальних зборів акціонерів від 19.03.2003); аудиторський висновок про достовірність фінансової звітності ВАТ «Просянський ГЗК» станом на 01.01.2000 (виконавець аудиторська фірма ТОВ «Ресурс-Аудит»); аудиторський висновок про достовірність фінансової звітності ВАТ «Просянський ГЗК» станом на 01.01.2001 (виконавець аудиторська фірма ТОВ «Ресурс-Аудит»); аудиторський висновок про достовірність фінансової звітності ВАТ «Просянський ГЗК» станом на 01.11.2002 та на 01.12.2002 (виконавець аудиторська фірма ТОВ «Ресурс-Аудит»); аудиторський висновок про достовірність фінансової звітності ВАТ «Просянський ГЗК» станом на 01.01.2004 (виконавець аудиторська фірма ТОВ «Ресурс-Аудит»); Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ВАТ «Просянський ГЗК» станом на 13.03.2024; ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах ВСУ від 27.11.2007, якою відмовлено в задоволенні касаційного подання прокурора про скасування ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2004, якою на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України скасовано вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2004 відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.358 КК України; відповідь представництва у Дніпропетровській області Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва №955/1-22 від 30.11.2009 про розгляд скарги ОСОБА_2 від 28.08.2009 щодо додержання вимог законодавства у сфері державної реєстрації під час реєстраційних дій відносно ВАТ «Просянський ГЗК»; відповідь голови Укрдержреєстру Державної реєстраційної служби України №К-1697-4.3 від 08.05.2014 про розгляд скарги ОСОБА_2 від 08.04.2014 на дії працівників Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо ВАТ «Просянський ГЗК»; лист голови ліквідаційної комісії ВАТ «Просянський ГЗК» ОСОБА_5 №29/11-11/01 від 29.11.2011, на запит судді Синельніківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 , щодо неможливості надати витребувані судом документи, у зв`язку із їх знищенням за спливом строків зберігання.

Як вказують заявники, відповідно до установчих документів ВАТ «Просянський ГЗК», ОСОБА_4 ніколи не був головою правління даного Товариства, а тому подана ним заява в 2003 році про притягнення до кримінальної відповідальності колишнього голову спостереженої ради ОСОБА_2 за нанесення матеріальної шкоди є сфальсифікованим та протизаконним документом. Суд, під час розгляду справи, не з`ясував повноваження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діяти в якості голови правління від імені ВАТ «Просянський ГЗК» та фактів дійсного нанесення матеріальної шкоди у період з березня 2001 року по 18.11.2002 року, оскільки не мав можливості дослідити установчі та інші документи Товариства. ВАТ «Просянський ГЗК», в особі голови правління ОСОБА_5 , листом №29/11/11-11/01 від 29.11.2011 повідомив суд, що трудові договори (контракти), накази, звіти голови правління про фінансово-господарські результати, протоколи загальних зборів акціонерів, звіти про їх результати, акти перевірок податкової адміністрації, акти аудитора, акти ревізійної комісії та заключення ревізійної комісії та інші витребувані документи за 2001-2003 роки надати неможливо, у зв`язку із їх знищенням за закінченням строку зберігання.

Лише після ухвалення обвинувального вироку заявнику стало відомо, що один із примірників оригіналу установчих документів ВАТ «Просянський ГЗК», який був вилучений з реєстраційної справи державного реєстратора Покровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, знаходиться в архіві Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у кримінальній справі №1-301/2004 за обвинуваченням ОСОБА_7 .. Апеляційний суд, при перегляді даної справи, правильно визнав, що ОСОБА_9 мети на підроблення протоколів позачергових зборів акціонерів ВАТ «Просянський ГЗК» від 18, 22 та 27 листопада, 19.03.2003 та 20.05.2003 не мав і не відображав в них неправдиві відомості. А згідно відомостей, які зазначені в даних протоколах загальних зборів акціонерів ВАТ «Просянський ГЗК», головою спостережної ради ВАТ «Просянський ГЗК» є ОСОБА_2 , головою правління ОСОБА_6 , а не ОСОБА_4 , збиток Товариству взагалі не наносився, а питання про відшкодування працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_6 заподіяної матеріальної шкоди Товариству загальними зборами акціонерів взагалі не розглядалось.

Ні суду першої інстанції Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області, ні заявнику ОСОБА_2 , на час остаточного розгляду даної справи, не були відомі обставини про існування кримінальної справи, що розглядалася Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, в якій знаходилися установчі документи ВАТ «Просянський ГЗК». Відповіді представництва у Дніпропетровській області Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва №955/1-22 від 30.11.2009 та голови Укрдержреєстру Державної реєстраційної служби України №К-1697-4.3 від 08.05.2014, згідно яких реєстраційна справа ВАТ «Просянський ГЗК» розформована, а державного реєстратора зобов`язано привести її в належний стан свідчать, що сторона захисту на час розгляду справи не мала можливості надати суду установчі та інші документи Товариства, які судом не досліджені та не з`ясовано відповідності законодавству та статуту ВАТ «Просянський ГЗК» складених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заяв до правоохоронних органів про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 ..

Крім того, заявники вважають, що оскільки додані до заяви установчі документи ВАТ «Просянський ГЗК» та інші документи щодо результатів перевірок фінансово-господарської діяльності ВАТ «Просянський ГЗК», свідчать про те, що з березня 2001 року по 18.11.2002 ВАТ «Просянський ГЗК» матеріальної шкоди не завдано, а тому висновки судово-економічної експертизи Харківського НДІСЕ ім. Н.С. Бокаріуса №1899 від 19.05.2005 року містять виключно припущення щодо можливого нанесення матеріальної шкоди ВАТ «Просянський ГЗК» у 2001 та 2002 роках.

Однак, наведені в заяві засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 обставини не входять до переліку нововиявлених, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, який є вичерпним, тому підстави для відкриття провадження за вищезазначеною заявою відсутні. Крім того, як видно із долученої заявниками ухвали Верховного Суду України від 27.11.2007 року, ОСОБА_2 в 2004 році допитувався Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у кримінальній справі №№1-301/2004 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, та надав показання аналогічні показанням ОСОБА_7 , що спростовує твердження заявників, що їм не було відомо про існування даної кримінальної справи на час винесення вироку Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 26.01.2016. Також обставини, зазначені заявниками як нововиявлені, не мають жодного значення для оцінки доказів, покладених в основу судового рішення та самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами не доводять неправильність остаточного рішення у даній кримінальній справі, прийнятого ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.07.2018, яким вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровського області від 14.12.2016 щодо ОСОБА_2 змінено, постановлено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч.1 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 2 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

Прийняття рішення саме про відмову у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами, узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа №442/2307/14-к). Так, згідно вказаного висновку, положення ст. 464 КПК України дає право судді як відкрити, так і відмовити у відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, і вирішення цього питання залежить від наявності або відсутності підстав для відкриття провадження.

Враховуючи вищенаведене вважаю, що відсутні підстави для відкриття провадження за заявою засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 ..

Керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_2 , захисника адвоката ОСОБА_3 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2016 у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1