Провадження №1-кп/127/369/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

інших учасників кримінального провадження: представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК).

До суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про відвід прокурора. Клопотання мотивоване тим, що прокурор не може брати участь у кримінальному провадженні з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 77 КПК наявність інших обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Зокрема, захисник зауважила, що прокурор реалізовує свої права не для досягнення виконання завдань кримінального провадження, а для перешкоджання стороні захисту в реалізації своїх прав, що в цілому свідчить про незацікавленість прокурора в об`єктивному, повному та всебічному розгляді справи. Захисник зауважила, що сторона захисту систематично ігнорує запити та клопотання сторони захисту і перешкоджає виконанню судового рішення в частині надання тимчасового доступу до речей і документів.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подану заяву про відвід прокурора підтримали і просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві та додаткових поясненнях до неї.

Прокурор вважав, що правові підстави для задоволення поданої заяви про його відвід відсутні, оскільки обставини, на які сторона захисту посилається як на підставу для його відводу, не ґрунтуються на приписах кримінально-процесуального закону. При цьому зауважив, що процесуальна взаємодія сторін кримінального провадження регламентована саме кримінально-процесуальним законом, а не іншими нормативно-правовими актами.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 вважав, що правові підстави для задоволення заяви про відвід прокурора відсутні.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Чинне кримінально-процесуальне законодавство, зокрема, частина перша статті 77 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлює вичерпний перелік підстав для відводу прокурора. Згідно з приписами зазначеної статті такими підставами є: 1) якщо прокурор є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо прокурор брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо прокурор особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Як на підставу для відводу прокурора захисник здійснювала посилання на те, що прокурор реалізовує свої права не для досягнення виконання завдань кримінального провадження, а для перешкоджання стороні захисту в реалізації своїх прав, що в цілому свідчить про незацікавленість прокурора в об`єктивному, повному та всебічному розгляді справи. Захисник зауважила, що сторона обвинувачення систематично ігнорує запити та клопотання сторони захисту і перешкоджає виконанню судового рішення в частині надання тимчасового доступу до речей і документів. Тому, на переконання захисника, прокурор зацікавлений у результатах судового розгляду кримінального провадження, що свідчить про неможливість подальшої участі прокурора у кримінальному провадженні.

Оцінюючи ці доводи захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів та щодо правильності наданої під час досудового розслідування кримінально-правової кваліфікації здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри, оголошеної обвинуваченому потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час розгляд кримінального провадження не завершений, тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для відводу, суд вважає за доцільне зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці нагадував про існування у питанні безсторонності судді (суду) об`єктивного та суб`єктивного критерію. Зокрема, у справі «Олександру-Маріан Янку проти Румунії» (заява № 60858/15), «Паунович проти Сербії» (заява №54574/07) ЄСПЛ нагадав, що під суб`єктивним критерієм безсторонності маються на увазі особисті переконання і поведінка судді чи мав суддя особисту упередженість в конкретній справі. Під об`єктивним критерієм мається на увазі, чи дотримав суддя достатніх гарантій, що дозволяють виключити будь-який сумнів щодо його неупередженості; чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді.

Слід при цьому зауважити, що застосовуючи суб`єктивний тест, ЄСПЛ неодноразово постановляв, що особиста неупередженість судді повинна вважатись присутньою, доки не доведено протилежного («Ле Комт, Ван Левен і Де Мейер проти Бельгії»); повинно бути визначено, окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти , що можуть поставити під сумнів його безсторонність («Морель проти Франції», «Пескадор Валеро проти Іспанії», «Лука проти Румунії»). Об`єктивний тест, згідно з практикою ЄСПЛ, стосується переважно ієрархічних та інших зв`язків між суддею та іншими особами у справі («Межнаріч проти Хорватії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Хоча зазначені висновки ЄСПЛ зроблені щодо відводу складу суду, однак суд вважає, що останні можуть бути застосовані й при вирішенні відводу прокурору.

Об`єктивні відомості, які б свідчили про упередженість прокурора з точки зору наведених вище об`єктивного чи суб`єктивного критерію, суду не надані. При цьому посилання сторони захисту на вжиття прокурором активних дій, спрямованих на приховування та перешкоджання стороні захисту в отриманні доступу до речей і документів документально не підтверджені. Зокрема, в наданих суду матеріалах наявні листи за підписом прокурора ОСОБА_3 , відповідно до яких останній повідомляв стороні захисту про неможливість виконання ухвали суду про надання тимчасового доступу в зв`язку з вичерпанням останньою своєї дії. Суд вважає слушними зауваження прокурора в частині того, що взаємодія сторін кримінального провадження регламентована саме кримінально-процесуальним законом. При цьому надані суду матеріали не містять відомостей, з яких випливає, що сторона захисту в межах строку дії ухвали про надання їй тимчасового доступу звернулась до прокурора ОСОБА_3 саме з відповідним клопотанням. Саме на це була акцентована увага сторони захисту в листі за підписом в.о. начальника управління Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 .

З огляду на викладене суд вважає, що на цей час правові підстави для задоволення заяви захисника обвинуваченого про відвід прокурора відсутні.

Керуючись статтями 81, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про відвід прокурора ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: