Справа № 202/4635/24
Провадження № 1-кс/202/3068/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 від 18.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189КК України, клопотання ст.слідчого відділу РЗЗС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Шахтарське, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий РЗЗС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 за погодженням із прокурором ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Згідно клопотання, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 березня 2024 року, ОСОБА_5 , перебуваючи в невстановленому місці, діючи з корисливих мотивів, реалізовуючи вищевказаний прямий умисел, направлений на вимагання передачі чужого майна, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та діє по теперішній час воєнний стан, обрав об`єктом своїх злочинних посягань раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2

17 березня 2024 року, ОСОБА_5 , реалізуючи вищевказаний умисел, направлений на вимагання чужого майна, вчиненого із погрозою застосування насильства, під надуманим приводом, домовився про зустріч з ОСОБА_10 , для вирішення питання, щодо наявності боргу у останнього.

З цією метою, 17.03.2024 ОСОБА_5 прибув за адресою АДРЕСА_2 , зустрівся з ОСОБА_10 .

В ході спілкування, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, вчиненого з погрозою застосування насильства, переслідуючи корисливий мотив, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та по теперішній час діє воєнний стан, висловив протиправну вимогу ОСОБА_10 про передачу йому грошових коштів в розмірі 5 000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України, станом на момент вчинення злочину складало 193 250 гривень 00 копійок, в якості сплати за неіснуючий борг.

На що ОСОБА_10 відповів, що ніяких грошових коштів в борг у ОСОБА_5 , або інших осіб, він не брав, жодних зобов`язань перед ними не має, і тому відмовився від передачі ОСОБА_5 грошових коштів.

Почувши вказану відмову, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, із погрозою застосуванням насильства, повторно висловив вимогу ОСОБА_10 про передачу йому грошових коштів в розмірі 5 000 доларів США в якості сплати за неіснуючий борг, та в разі відмови висловив погрози застосування насильства над ОСОБА_10 .

Одночасно з цим, з метою отримання вищевказаних грошових коштів, ОСОБА_5 висловив протиправну вимогу ОСОБА_10 , в разі відсутності наявних грошових коштів для погашення неіснуючого боргу, здійснити продаж належного потерпілому автомобіля.

Надалі, 27.03.2024 приблизно в 16:22 годин, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, діючи з корисливих мотивів, прибув за адресою АДРЕСА_3 де, біля приміщення відділення Нової Пошти № 1, зустрів ОСОБА_10 та повторно висловив протиправну вимогу ОСОБА_10 про передачу грошових коштів в розмірі 5 000 доларів США в якості оплати за неіснуючий борг, одночасно з цим висловлюючи погрози насильства над потерпілим в разі відмови. В свою чергу, ОСОБА_10 , діючи всупереч своєї волі, достовірно знаючи, що жодних грошових зобов`язань перед ОСОБА_5 або іншими особами він не має, сприймаючи погрози ОСОБА_5 як реальні, погодився на передачу частки суми грошових коштів останньому.

31.03.2024 приблизно о 14:00 годин, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, прибув за адресою: АДРЕСА_4 , а саме до місця мешкання ОСОБА_10 , де, діючи повторно, висловив протиправну вимогу останньому, про передачу йому грошових коштів, в якості сплати за неіснуючий борг.

02.04.2024 приблизно о 12:20 годин, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та по теперішній час діє воєнний стан, прибув за адресою АДРЕСА_2 , де зустрівся з ОСОБА_10 , та повторно висловив останньому вимогу про передачу йому грошових коштів, в якості сплати за неіснуючий борг.

В цей же момент, ОСОБА_10 , реально побоюючись за своє життя та здоров`я, діючи в супереч своєї волі, достовірно знаючи, що жодних грошових зобов`язань він перед ОСОБА_5 не має, на вимогу останнього, передав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 20 000 гривень в якості оплати частини неіснуючого боргу.

Отримавши вказані грошові кошти, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та по теперішній час діє воєнний стан, повторно висловив протиправну вимогу ОСОБА_10 , про передачу йому грошових коштів в якості сплати за неіснуючий борг.

26.04.2024 приблизно в 15:40 годин, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та по теперішній час діє воєнний стан, прибув за адресою АДРЕСА_5 , де зустрів ОСОБА_10 , та повторно висловив останньому протиправну вимогу передачі грошових коштів, в якості сплати неіснуючого боргу.

26.04.2024 приблизно в 20:00 годин, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та по теперішній час діє воєнний стан, прибув за адресою АДРЕСА_5 , де зустрів ОСОБА_10 , та повторно висловив останньому протиправну вимогу передачі грошових коштів, в якості сплати неіснуючого боргу.

Надалі, 26.04.2024 приблизно в 20:16 годин, ОСОБА_10 , реально побоюючись за своє життя та здоров`я, діючи в супереч своєї волі, достовірно знаючи, що жодних грошових зобов`язань він перед ОСОБА_5 не має, на вимогу останнього, передав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 30 000 гривень в якості оплати частини неіснуючого боргу.

26.04.2024 о 20.29 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

27.04.2024 о 08.27 год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, у зв`язку з чим, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий просить застосувати до нього міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали заявлене клопотання. Вказують на наявність обґрунтованої підозри відносно підозрюваного та ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, тому просили застосувати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Підозрюваний в судовому засіданні пред`явлену підозру не визнав, заперечив проти задоволенняя клопотання.

Захисник підтримав свого підзахисного, вважав підозру необґрунтованою, а ризики недоведеними, оскільки підозрюваний має належну процесуальну поведінку та стійкі соціальні зв`язки, зокрема батьків похилого віку, дітей і онуків. Просив відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши домашній арешт, або при обранні тримання під вартою, визначити розмір застави.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, у скоєнні якого йому повідомлено про підозру.

На переконання суду, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.189 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме повідомленням про вчинення кримінального правопоушення; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушеннясвід 18.03.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 18.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.03.2024; протоколом огляду предмету від 18.03.2024; ипротоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 08.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 27.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 27.04.2024; речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 189 КК України, у скоєнні якого повідомлено про підозру ОСОБА_5 відповідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до переконання, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Відповідно до п.п. 3 та 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У цьому ключі послідовною та логічною є позиція ЄСПЛ, згідно якої небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

Зважаючи встановлені обставини даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що наявні чинники та обставини, які підтверджують існування небезпеки того, що підозрюваний ОСОБА_5 може почати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, зважаючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого з погрозою насильства над потерпілим, слідчий суддя вважає наявним також ризик передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Заявлений ризик, передбачений п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає необґрунтованим та наразі нічим не підтвердженим.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності застосування до підозрюваного ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри пред`явленої йому у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України; дані про його особу: вік, стан його здоров`я, наявність соціальних зв`язків, тому слідчий суддя приходить до висновку про доведеність обставин необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.

За встановлених під час розгляду клопотання обставин, слідчий суддя вважає неможливим застосувати до підозрюваного жодного більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри, суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, зібраних органом досудового розслідування, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).

Крім того, слідчий суддя зауважує, що у разі незгоди із повідомленням про підозру, воно могло бути оскаржене на досудовому провадженні підозрюваним чи його захисником, в порядку ст. 303 КПК України.

Щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу без визначення розміру застави, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою №40107/02 від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80, за скаргою №20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнав порушення конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, що на переконання слідчого судді відповідатиме міжнародним стандартам та забезпечить справедливий баланс між метою застосування запобіжного заходу та правом підозрюваного на свободу.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наявність ризиків, передбачених п.1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, його сімейний та майновий стан, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави у виді 300 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., що буде пропорційним щодо підозрюваного, необхідним і достатнім для забезпечення виконання ним, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ст. слідчого відділу РЗЗС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 20-29 години 24 червня 2024 року включно, з утриманням у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4».

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання з 20-29 год. 26 квітня 2024 року.

Визначити альтернативний вид запобіжного заходу у виді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень).

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд.

З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду ( в залежності від стадії кримінального провадження);

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, перебування, роботи.

- утримуватися від спілкування з потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та до нього знову буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді діє до 20-29 години 24 червня 2024 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передати для виконання до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4».

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1