Справа № 504/522/24
Номер провадження 1-кп/504/500/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2024 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області:

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт. Доброслав, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до №0000186 від 15.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченків Кут Лиманського району Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-27.07.2017 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

-21.02.2020 Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки, вирок скасований в частині призначення покарання вироком Одеського апеляційного суду вирок суду від 17.02.2023 та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час загальної мобілізації та проходячи її на посаді солдата резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, і 27- 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 08.07.2022 приблизно о 09 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби - тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану), та ухилявся від проходження військової служби до 14.02.2023, проводивши час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення місця служби, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у скоєнні вказаного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю, повідомив, що на початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, він добровільно пішов проходити військову службу. Проходив службу на посаді гранатометника у ВЧ НОМЕР_1 . Літом 2022 року, проходив службу на території Одеського району, довго не бачився з родиною, та вирішив самовільно залишити військову частину та поїхав додому в м. Білгород-Дністровський. Вдома пробув приблизно пів року, не повертався на службу, тому що знав, що за самовільне залишення військової частини понесе кримінальну відповідальність. Приблизно в січні 2023 року затриманий. У вчиненому порушенні розкаявся.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів по справі та характеризуючого матеріалу відносно обвинуваченого. Обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану є доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України є тяжким злочином.

ОСОБА_5 є громадянином України, неодружений, має середню освіту, щиро розкаявся у вчиненому злочині, негативно охарактеризований за місцем служби. Відомості про перебування ОСОБА_5 на обліку в лікаря нарколога та психіатра відсутні. ОСОБА_5 неодноразово судимий: 27.07.2017 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, 21.02.2020 Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України, вирок скасований в частині призначення покарання вироком Одеського апеляційного суду вирок суду від 17.02.2023. Відповідно до досудової доповіді органу пробації ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Пом`якшуюча обставина активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є недоведеною. Так, ОСОБА_5 тривалий час не з`являвся за місцем служби, правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення не повідомляв та був примусово затриманий працівниками правоохоронних органів.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлені.

З огляду на викладене, враховуючи особу обвинуваченого, зазначену пом`якшуючу обставину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за вчинений ним злочин покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних межах передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст. 407 КК України після постановлення вироку Комінтерівського районного суду Одеської області від 21.02.2020, за яким його визнано винуватим у кримінальному правопорушення передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, який хоч і скасований вироком Одеського апеляційного суду Одеської області від 17.02.2023, проте виключно в частині призначеного покарання, при призначенні покарання суд повинен керуватись ч. 1 ст. 71 КК України.

Таким чином, покарання ОСОБА_5 слід призначити із застосуванням положень ч.1 ст. 71 КК України, з визначенням остаточного покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за цим вироком та невідбутого покарання за вироком Одеського апеляційного суду Одеської області від 17.02.2023.

Правові приписи ст. ст. 69, 75 КК України у цьому кримінальному провадженні застосовані бути не можуть, з огляду на імперативну заборону у застосуванні цих норм до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення передбачені ст. 407 КК України, у період дії воєнного стану, після набрання чинності законом 2839-IX від 13.12.2022 року.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Речові докази до кримінального провадження не долучались.

Враховуючи наведене, на підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 9 (дев`ять) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Одеського апеляційного суду Одеської області від 17.02.2023 у виді позбавлення волі строком на 5 років, та остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту набрання вказаним вироком законної сили.

Зарахувати у строк призначеного покарання частково відбуте покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 за вироком Одеського апеляційного суду Одеської області від 17.02.2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні стягненню не підлягають.

Речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з урахуванням особливостей визначених ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1