Справа № 953/5053/24
н/п 1-кс/953/4570/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000682 від 05.06.2024 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

21.06.2024 до суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000682 від 05.06.2024 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000682 від 05.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України, внесені до ЄРДР за фактом вчинення за попередньою змовою групою осіб шахрайських дій відносно потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , та ОСОБА_20 .

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_21 , не бажаючи займатися законною трудовою діяльністю та не маючи законного джерела доходів, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою збагачення протиправним шляхом, приблизно на початку січня 2024 року (більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не довелося можливим), вступила у злочинну змову з раніше знайомими ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, направлену на зайняття злочинною діяльністю, а саме шахрайством, тобто заволодінням чужим майном шляхом обману.

Для реалізації своїх злочинних намірів, ОСОБА_21 , діючи за попередньою змовою у групі з ОСОБА_22 , розробила план скоєння злочинів, згідно з яким, ОСОБА_21 здійснює телефонні дзвінки на згенерований номер (випадковий набір цифр) будь-якої особи, в ході розмови з якими імітує близьких їм осіб: доньки або сина, шляхом використання тихого тембру голосу, супроводжуючи це плачем, та звертаючись до співрозмовника проговорюючи слова «мама».

Під час розмови ОСОБА_21 повідомляє завідомо неправдиву попередньо вигадану інформацію про нібито виниклі неприємності через негативні події у зв`язку із випадковим травмуванням сторонньої дитини.

Після того як потенційна потерпіла особа сприймає дану інформацію як правдиву й достовірну, та проговорює ім`я своєї доньки або сина, намагаючись тим самим докладніше дізнатися про вказану подію, то ОСОБА_21 , розуміючи, що особа знаходиться в стані психологічного потрясіння, негайно використовує ситуацію, що склалася та змінивши тембр, звичайним голосом представляється потенційно потерпілій особі співробітником поліції, а саме начальником слідчого відділу.

У подальшому під час бесіди, ОСОБА_21 повідомляє неправдиву інформацію стосовно можливого притягнення їх сина або доньки до кримінальної відповідальності за спричинення малолітній особі тілесних ушкоджень, водночас з цим ОСОБА_21 пропонує потенційно потерпілій особі варіант вирішення проблеми перед нібито батьками даної малолітньої особи та послідуючого закриття кримінального переслідування шляхом виплати грошової суми.

При цьому ОСОБА_21 , для унеможливлення зв`язку потенційної потерпілої особи зі своєю донькою або сином під час здійснення шахрайських дій, намагається постійно тримати з нею зв`язок та зазначає останній про те, що її син або донька позбавлені можливості приймати дзвінки на свій мобільний телефон, у зв`язку із перебуванням у відділі поліції.

Надалі, потенційна потерпіла особа, будучи введеною в оману, сприймаючи зазначені обставини як дійсні, перераховує наявні грошові кошти у національній валюті по курсу НБУ на зазначені ОСОБА_21 банківські картки, використовуючи термінали самообслуговування, банківські картки або послуги «NovaPay».

В свою чергу ОСОБА_23 , виконуючи відведену йому злочинну роль, здійснює підбір осіб з банківськими картками, для зарахування на них грошових коштів, отриманих злочинним шляхом від потерпілих осіб, та маючи доступ до вказаних банківських рахунків здійснює транзакції в залежності від умов, що склалися, а саме проводить зняття даних грошових коштів або перерахування на інші картки чи використовує на придбання будь-якого майна.

Після переведення потерпілою особою грошових коштів на вказані ОСОБА_21 банківські рахунки, ОСОБА_22 , виконуючи відведену йому злочинну роль, самостійно або за допомогою інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, маючи доступ до зазначених банківських рахунків, здійснює транзакції в залежності від умов, що склалися, а саме проводить зняття даних грошових коштів або перерахування на інші картки чи використовує на придбання будь-якого майна, послуг тощо, тим самим здійснює заволодіння та розпорядження грошовими коштами.

Вищевказаними діями ОСОБА_21 у групі з ОСОБА_22 та ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволоділи коштами потерпілих, а саме: ОСОБА_9 , спричинивши останній майнову шкоду у сумі 30000 грн., ОСОБА_10 , спричинивши останній майнову шкоду на суму 39992 грн., ОСОБА_14 , спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 40000 грн., ОСОБА_16 спричинивши останній майнову шкоду на суму 75000 грн., ОСОБА_17 , спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 50000 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.

21.06.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_17 від 12.06.2024, протоколом огляду предмету за участі потерпілої ОСОБА_17 від 12.06.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 13.06.2024, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 від 17.06.2024, протоколом огляду за участі потерпілої ОСОБА_14 від 17.06.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_25 від 17.06.2024, протоколами тимчасового доступу до речей та документів від 16.04.2024, 19.04.2024, 19.04.2024 та 29.05.2024, протоколами огляду документів вилучених в ході тимчасового доступу від 23.05.2024 та 29.05.2024, постановами про визнання та приєднання предметів в якості речових доказів від 23.05.2024 та 29.05.2024, протоколами про результати здійснення негласних слідчих дій негласного зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 21.03.2024, 15.05.2024 та 21.05.2024.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_5 обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_5 , є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є не тяжким злочином, за вчинення якого можливе покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк до трьох років, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство прийшло до висновків, про наявність доказів причетності до вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, які є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку.

Вказані ризики підтверджуються такими фактичними обставинами.

Ризик передбачений п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 усвідомлюючи реальну можливість та побоюючись отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. ОСОБА_5 може залишити та змінити своє місце проживання, виїхати за кордон, незаконно впливати на свідків, експертів, оскільки підозрюваному під час досудового розслідування в рамках чинного законодавства вручено копії відповідних процесуальних документів, серед яких є процесуальні документи з даними свідків, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження. Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 може перешкоджати збору речових доказів. Крім того, може продовжити займатись злочинною діяльністю.

Прокурор, слідчий в судовому засіданні підтримали зазначене клопотання в повному обсязі, просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 причетність до вчиненого визнав частково, зазначив, що гроші не знімав. Пояснив, що коли він прийшов до ОСОБА_21 просити гроші, вона йому сказала, що йому будуть заходити кошти і частково вони будуть собі забирати, а частково будуть віддавати йому. Зазначив, що коли ОСОБА_21 знімала кошти, то віддавала йому. Через додаток він перекази коштів не робив, з банкоматів не знімав. Просив застосувати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, зазначив, що він один забезпечує родину.

Захисник ОСОБА_7 підтримав позицію підзахисного, зазначив, що заперечує щодо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, просив застосувати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, який наполягав на задоволенні клопотання, підозрюваного, захисника, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання, оскільки наявні обставини, які виправдовують застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту за місцем його проживання.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Отже, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під домашнім арештом стосовно ОСОБА_5 . слідчий суддя керується приписами ст. 194 КПК України, а саме: під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000682 від 05.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України.

Судом встановлено, що 21.06.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від до трьох років.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ним інкримінованого злочину.

У світлі обставин цього кримінального провадження досліджених матеріалів достатньо для того, щоб у рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність «обґрунтованої підозри».

Слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Щодо наявності ризиків.

Слідча суддя враховує наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваною переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При оцінці доводів прокурора про існування ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_5 як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Ризик продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, те що підозрюваний офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, дає наявність підстав вважати, що підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Також, слідчим суддею взято до уваги твердження сторони обвинувачення щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Як встановлено під час судового засідання, на цей час досудове розслідування кримінального провадження триває. Слідчий суддя звертає увагу, що цей ризик повністю виключити неможливо, а тому при обранні запобіжного заходу він буде взятий до уваги у сукупності із іншими ризиками.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, а саме те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вагомість наявних даних про причетність до вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання яке може бути призначено за вчинення нетяжкого злочину, відомостей про особу підозрюваного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною підозрюваному залишати місце проживання у певний період доби з 21-00 години до 07 -00 години, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду; негайно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, в межах строку досудового розслідування до 21 серпня 2024 року.

Враховуючи те, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000682 від 05.06.2024, закінчується 21.08.2024, то з урахуванням положень ч. 1 ст. 219 КПК України, строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом, а також виконання обов`язків належить визначити до 21.08.2024 включно в межах строку досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 492 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000682 від 05.06.2024 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 із забороною покидати місце проживання в період часу з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин (за винятком необхідності пройти в укриття при повітряній тривозі) в межах строку досудового розслідування, на 57 (п`ятдесят сім) днів до 21 серпня 2024 року включно.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду; негайно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що в разі невиконання ОСОБА_5 вказаних обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді тривалістю до 21 серпня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1