Провадження № 1-кс/686/3520/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання заступника начальника СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про надання дозволу на знищення речових доказів, у кримінальному провадженні №0001175,

встановив:

Заступник начальника СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 , в якому просить надати дозвіл уповноваженій комісії на знищення речових доказів у кримінальному провадженні №0001175 від 27.02.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, - одноразового медичного шприца об`ємом 20 мл., із медичною голкою та залишками речовини бурого кольору; ємності із синтетичного матеріалу з червоною кришкою із залишками рідини; медичної голки в футлярі, які було поміщено до сейф-пакету експертної служби №2199425 та які, на думку слідчого, відносяться до вилучених з обігу.

Вивчивши надані матеріали, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п.1, 3, 4 ч.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Відповідно до ч.7 ст.100 КПК України, у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до слідчого судді Вищого антикорупційного суду, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому: майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Зі змісту ч.ч.1, 2 ст.171 КПК України вбачається, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, і до такого клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Пунктом 5 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.283 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування.

Аналіз положень п.17 ч.1 ст.3, ст.ст.40, 100, 132, 171, 284 КПК України дає підстави для висновку, що компетенція слідчого на звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з відповідним клопотанням, в тому числі й про застосування заходів забезпечення кримінального провадження і про вирішення питання долі речових доказів, розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП України в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 15.03.2016 р. кримінальне провадження №0001175 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.309 КК України, отже досудове розслідування в означеному кримінальному провадженні, як то визначено ст.283 КПК України, закінчено.

За викладених обставин, слідчий суддя вважає, що заступник начальника СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 , який звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на знищення речових доказів у рамках вказаного кримінального провадження, досудове розслідування у якому закінчено, не є тією особою, яка має право звертатись з означеним клопотанням до слідчого судді. В даному випадку, за наявності правових підстав, ініціювати, у відповідному клопотанні, питання щодо вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні мав би прокурор.

Окрім того, слідчий суддя також звертає увагу й на зміст поданого слідчим клопотання, в прохальній частині якого йдеться саме про надання дозволу уповноваженій комісії знищити речові докази, а не про вирішення, передбаченим КПК України чином, питання долі речових доказів судом. Також, до матеріалів клопотання, слідчим було долучено лише: витяг з ЄРДР; постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 15.03.2016 р., квитанцію про отримання на зберігання речових доказів від 15.03.2016 р. та постанову про закриття кримінального провадження від 15.03.2016 р. Однак, з урахуванням тієї обставини, що прокурор протягом двадцяти днів, з моменту отримання копії постанови слідчого про закриття кримінального провадження, має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю, до клопотання мали б бути долучені підтверджуючі документи про вручення сторонам кримінального провадження означеної постанови слідчого про закриття кримінального провадження, що має суттєве значення, оскільки, з врахуванням тієї обставини, що постанова очевидно стосується інтересів певної особи ОСОБА_5 , яким ця постанова може бути оскаржена, так саме, як і може бути скасована прокурором. Не було долучено до клопотання й висновок експерта №174 від 14.03.2016 р., на який посилається слідчий у своєму клопотанні.

Крім того, з врахуванням тієї обставини, що представлені слідчому судді матеріали клопотання свідчать про те, що речові докази, про які йдеться у поданому слідчим клопотанні, не є вилученими з обігу предметами, тобто, є ймовірність того, що вищевказані речові докази, у випадку не накладення на них арешту, були повернуті законному володільцю ОСОБА_5 , як то передбачено ч.1 ст.100 КПК України, або ж за згодою останнього, за наявності правових підстав, передбачених ч.6 ст.100 КПК України, вже були знищенні.

Однак, матеріали поданого слідчим клопотання не містять будь-яких підтверджуючих відомостей про те, що на сьогоднішній день медичні шприц, голки, ємність із синтетичного матеріалу, долю яких, очевидно, мав намір просити вирішити слідчий, є тими предметами, що вилучені з обігу, і що такі предмети мають непридатний стан або, через громіздкість, викликають труднощі у їх зберіганні саме у кімнаті зберігання речових доказів Хмельницького ВП ГУНП України в Хмельницькій області, як і не містять матеріали клопотання будь-яких підтверджень того, що слідчий, під час досудового розслідування, або прокурор звертався до власника означених речей, в даному випадку до ОСОБА_5 , за отриманням дозволу на знищення належного йому майна, і останній відмовляється таку згоду надати, або ж відмовляється отримати свої речі в законне володіння.

Відсутні у матеріалах поданого слідчим клопотання й контактні дані осіб, які на сьогоднішній день є володільцями вказаних речових доказів (особа, яка відповідальна за їх зберігання, та особа, якій це майно належить), у випадку фізичного існування цих речових доказів, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання долі речових доказів, у кримінальному провадженні №0001175.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання повернення клопотання про вирішення долі речових доказів, а також клопотання про надання дозволу на знищення речових доказів, з яким в даному випадку звернувся слідчий.

Разом з тим, у ч.ч.7,9 ст.100 КПК України визначено, що питання долі речових доказів вирішуються у порядку, передбаченому, зокрема, й ст.ст.171-173 КПК України.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.3 ст.172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК, повертає це клопотання прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вказані норми закону та зазначені вище обставини, вважаю за необхідне подане слідчим клопотання повернути для усунення недоліків прокурору, який це клопотання погоджував, з роз`ясненням того, що після усунення вищезазначених недоліків, саме той прокурор, який наділений відповідними повноваженнями у кримінальному провадженні, за наявності правових підстав, вправі повторно звернутись до суду з клопотанням про вирішення питання долі відповідних речових доказів.

Керуючись ст.ст.9, 100, 171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання заступника начальника СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про надання дозволу на знищення речових доказів, у кримінальному провадженні №0001175, - повернути прокурору Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя