Номер провадження: 11-сс/813/502/24
Справа № 947/5081/24 1-кс/947/1971/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника володільця майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою володільця майна Кас? ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001526 від 14.12.2023 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 в кримінальному провадженні №0001526 від 14.12.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст.332, ч.2 ст.369-2 КК України та накладено арешт на майно, вилучене 06.02.2024 року ході пpoведення обшуку у комунально-некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон марки IPHONE XR, у сріблясто-прозорому чохлі з корпусом білого кольору, який належить Кас? ОСОБА_9 пін-код невідомий IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки IPHONE 8 РLUS без пін-коду, у зеленому чохлі з корпусом чорного кольору, робочий телефон ОСОБА_11 , IMEI НОМЕР_4 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_5 ;

-мобільний телефон марки Redmi, Model: НОМЕР_6 пін-код невідомий;

-три банківські картки: НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 НОМЕР_9 ; Приват НОМЕР_10 НОМЕР_11 ;

-медичну документацію ОСОБА_12 : виписку з прийому хворого 26.12.2023 року на 1 арк.; виписку з прийому хворого 03.01.2024 року на 1 арк.; виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 2 шт. на 1 арк.; направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК);

-із забороною розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту у встановленому законом порядку.

Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в іншій частині та визначено повернути інше майно власникам.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, володілець майна Кас? ОСОБА_9 звернулась із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Кас? ОСОБА_9 вказує, що арешт на майно накладено безпідставно, слідчим суддею не враховано, що обшук у її кабінеті проведено незаконно, а саме без ухвали слідчого судді, тому майно вилучене в незаконний спосіб.

Також підозрювана вказує, що відбулася провокація злочину, телефон їй підкинули до шухляди, працівниками правоохоронних органів примусово видалили інформацію із жорсткого диску в амбулаторії, в тому числі на якому фіксувались дані із відеокамер. Кас? ОСОБА_9 вважає, що рівень її підозри є низьким та зазначає про недотримання строку звернення слідчого із клопотанням про арешт майна.

Також Кас? ОСОБА_9 просить поновити їй строк на апеляційне оскарження, з посиланням на те, що повний текст оскарженої ухвали слідчого судді отримано 01.03.2024 року, після чого 06.03.2024 року подано апеляційну скаргу.

Кас? ОСОБА_9 , будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, до суду не з`явилася, клопотань про відкладення не подавала. Адвокат ОСОБА_8 вказав, що володілець майна сповіщена про розгляд апеляційної скарги, однак не має можливості з`явитися в судове засідання, вважав можливим здійснювати розгляд за її відсутності.

За наведених обставин, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України (далі - КПК), апеляційний розгляд проведено за відсутності володільця майна Кас? ОСОБА_13 .

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши представника володільця майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання Кас? ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження та оскарженої ухвали вбачається, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно розглядалось за участю Кас? ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 , та за результатами його розгляду 27.02.2024 року слідчим суддею постановлено оскаржену ухвалу, із оголошенням її резолютивної частини. Повний текст ухвали оголошено 29.02.2024 року, копію якого направлено судом автоматизованою системою документообігу суду на електронну адресу захисника 01.03.2024 року, що підтверджується довідкою від 01.03.2024 року.

06.03.2024 року Кас? ОСОБА_9 звернулась із апеляційною скаргою до суду.

Приймаючи до уваги, встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання володільця майна Кас? ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про часткове накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам закону, та її неможливо вважати законною та обґрунтованою, з огляду на таке.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого/прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК, прийняв його до розгляду та ухвалив передчасне рішення, яке не можна вважати законним та обґрунтованим.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001526 від 14.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332, ч.2 ст.369-2 КК України.

З обставин викладених у клопотанні та ухвалі слідчого судді вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, налагодили злочинну схему із виготовлення документів за грошову винагороду, які підтверджують інвалідність особам призовного віку, з метою їх подальшого виїзду за кордон та ухилення від мобілізації.

Так, в ході проведення досудового розслідування, від співробітників 2 управління представництва внутрішньої безпеки в Одеській області (з дислокацією у м. Одеса) ГУ ВБ СБУ надійшов рапорт, в якому зазначено, що на території Одеського регіону функціонує схема виготовлення через медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) документів, які є підставою для отримання особою інвалідності та в подальшому ухилення від мобілізації.

В ході проведення заходів, було встановлено особу Кас? ОСОБА_9 , яка є сімейним лікарем комунально-некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також використовуючи власні зв`язки за грошову винагороду налагодила схему виготовлення через медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) документів, які є підставою для отримання особою інвалідності та в подальшому ухилення від мобілізації та виїзду за кордон.

Оперативно-розшуковими заходами також було встановлено що Кас? ОСОБА_9 під час своєї протиправної діяльності використовує номер телефону НОМЕР_3 .

06.02.2024 року, в період часу з 15:05 год. по 18:34 год., в порядку ч.3 ст.233 КПК України щодо проведення невідкладного обшуку до постанови ухвали слідчого судді, з метою врятування речей документів та іншого майна від знищення, перероблення, приховування, було здійснено обшук у службовому кабінеті №5 комунально-некомерційного підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги №3» розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , де працює сімейний лікар Кас? ОСОБА_9 , у приміщенні було виявлено та вилучено наступні речі та документи, а саме:

- мобільний телефон марки «IPHONE XR», який належить Кас? ОСОБА_9 пін-код невідомий IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_3 . Телефон знаходиться у сріблясто-прозорому чохлі з корпусом білого кольору;

- мобільний телефон марки «IPHONE 8 RLUS» без пін-коду, робочий телефон ОСОБА_11 , IMEI НОМЕР_4 із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_5 . Телефон знаходиться у зеленому чохлі з корпусом чорного кольору;

- мобільний телефон марки Redmi, який знаходився у шухляді стола лікаря ОСОБА_11 Model: НОМЕР_12 RN4G пін-код невідомий;

- три банківські картки, а саме: НОМЕР_7 ; Ukrgasbank НОМЕР_9 ; Приват Банк НОМЕР_11 ;

- грошові кошти номіналом:

- 2 купюри номіналом 1000 гривень у кількості 2 шт.;

- 2 купюри номіналом 500 гривень у кількості 2 шт.;

- 1 купюра номіналом 200 гривень у кількості 1 шт.;

- 1 купюра номіналом 100 гривень у кількості 1 шт.;

- 1 купюра номіналом 50 гривень у кількості 1 шт.;

- медична документація ОСОБА_12 , а саме: виписка з прийому хворого 26.12.2023 року на 1 арк.; виписка з прийому хворого 03.01.2024 року на 1 арк.; виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 2 шт. на 1 арк.; направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК);

- медичні картки та документи амбулаторних хворих в тому числі і направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК), які знаходились в особистій сумці Кас? ОСОБА_9 , а саме: ОСОБА_14 на 24 арк.; ОСОБА_15 на 40 арк.; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 ; ОСОБА_20 ; ОСОБА_21 на 4 арк.; ОСОБА_22 на 3 арк.; ОСОБА_23 на 8 арк.; ОСОБА_24 на 11 арк. та медична картка; ОСОБА_25 на 8 арк.; ОСОБА_26 на 3 арк. та медична картка; ОСОБА_27 на 13 арк.; ОСОБА_28 на 4 арк.; ОСОБА_29 на 76 арк.; ОСОБА_30 на 7 арк.; ОСОБА_31 на 32 арк.; ОСОБА_8 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , Закроєва на 28 арк. та медична картка; ОСОБА_20 на 15 арк., а також документи ОСОБА_37 на 5 арк., які знаходилися у одному файлі з грошовими купюрами номіналом 500 гривень у кількості 2 шт.

06.02.2024 року Кас? ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Постановою слідчого від 07.02.2024 року вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

09.02.2024 року місцевим судом зареєстровано подане слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , клопотання про арешт вилученого 06.02.2024 року в ході обшуку майна.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що з клопотання слідчого та долучених до нього документів не вбачається доведеності правомірності проведення обшуку, в ході якого було вилучене майно, арешт на яке в клопотанні просив накласти слідчий.

З матеріалів судової справи вбачається, що 06.02.2024 року проведено обшук за місцем здійснення діяльності сімейного лікаря Кас? ОСОБА_9 у службовому кабінеті №5 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно протоколу обшуку від 06.02.2024 року, обшук проводився без ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, підставою для його проведення слідчий послався на ч.3 ст.233 КПК (а.с.18-23).

В клопотанні слідчий посилається на те, що обшук було проведено в порядку ч.3 ст.233 КПК України як невідкладний, без ухвали слідчого судді, з метою врятування речей, документів та іншого майна від знищення, перероблення та їх приховування.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.233 КПК слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст.255 КПК.

Тобто, законодавець визначив, що до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи можливе лише у чітко визначених невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначені в клопотанні слідчим підстави проникнення до приміщення не відносяться до вищезазначених підстав, визначених процесуальним законом.

Також з матеріалів судової справи вбачається, що 12.02.2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про надання дозволу на проведення обшуку в кримінальному провадженні №0001526 від 14.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 (справа №947/5081/24, провадження №1-кс/947/1968/24).

У вказаній ухвалі від 12.02.2024 року слідчий суддя зазначив, що підставою для проникнення та проведення обшуку стала письмова згода директора КМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» ОСОБА_38 правові наслідки отримання слідчим/дізнавачем згоди від власника житла чи іншого володіння особи є рівноцінними з ухвалою слідчого судді та правовою підставою для проникнення до житла, іншого володіння особи і здійснення в ньому обшуку. У зв`язку із чим слідчий суддя дійшов висновку, що наявність добровільної згоди «власника» майна на проведення обшуку не потребує отримання такої ухвали слідчого судді в подальшому.

Тобто з викладеного вбачається про зазначення органом досудового розслідування зазначення двох різних підстав проведення обшуку у службовому кабінеті №5 лікаря Кас? ОСОБА_9 без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення такого обшуку, оскільки в клопотанні слідчий вказує, що обшук було проведено в порядку ч.3 ст.233 КПК України як невідкладний з метою врятування речей, документів та іншого майна від знищення, перероблення та їх приховування, а в ухвалі слідчого судді від 12.02.2024 року вказано, що підставою проведення обшуку була письмова згода директора КНП «ЦПМСД №3» ОМР.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах судової справи письмова згода директора КМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» ОСОБА_39 на проведення обшуку відсутня.

Відповідно до листа медичного директора КМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» ОСОБА_40 від 22.02.2024 року за вих.№125 вбачається, що згода на проникнення та проведення обшуків була надана директором КНП «ЦПМСД №3» ОМР ОСОБА_39 після проведення обшуків, особам, які мотивували свої дії національною безпекою та воєнним станом. Надана згода не передбачала обшук і вилучення особистих речей лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії №3 КНП «ЦПМСД №3» ОМР Кас? ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.116).

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до інформаційної довідки №363568724 від 29.01.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема, зареєстровано нежилі приміщення першого поверху №507, загальною площею 120.8 кв.м., які зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, які передані в оренду ПАТ «Державний ощадний банк України», Орендодавцем є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, на підставі договору оренди нежилого приміщення №3857 від 09.07.2010 року. Інша інформація відсутня.

Разом з тим на адвокатський запит адвоката ОСОБА_8 про надання інформації чи надавалась Одеською міською радою як представником чи власником майна Одеської територіальної громади добровільна згода на право правоохоронним органам СУ ГУНП в Одеській області або співробітникам СБУ в Одеській області проникнути 06.02.2024 року до належного територіальній громаді міста Одеси житла чи іншого володіння за адресою: АДРЕСА_2 для проведення обшуку в кримінальному провадженні 0001526 від 14.12.2023 року, 21.02.2024 року за вих.№70 директором Департаменту документально-організаційного забезпечення Одеської міської ради надано відповідь, що за базою даних електронного документообігу Виконавчого комітету ОМР за вказаними в запиті критеріями документів не виявлено.

Таким чином, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, слідчим та прокурором не надано доказів щодо правомірності проведеного обшуку, без ухвали слідчого судді, наявність обґрунтованих підстав для цього, дотримання порядку проведення обшуку, визначеного ст.ст.233, 234 КПК, що слідчим суддею перевірено не було та прийнято передчасне рішення про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на частину майна.

Кримінальний процесуальний кодекс (ч.3 ст.233) передбачає можливість для слідчого, прокурора проникнути в житло до постановлення ухвали слідчого судді у «лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення». Але у подальшому слідчий суддя при розгляді клопотання про проведення цього обшуку має перевірити «крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді». На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 20.11.2023 року по справі №359/10291/19.

Верховний Суд в постанові від 01.11.2023 року (справа №462/3127/22) зазначив, що вказані в постанові слідчого невідкладність проведення обшуку з метою унеможливлення знищення доказів, фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, збереження усієї доказової бази, такі підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи до постановлення ухвали слідчим суддею не відносяться до переліку невідкладних. Суд звернув увагу на доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), яка була сформульована Європейським судом з прав людини у наступних справах: «Гефген проти Німеччини»; «Тейксейра де Кастро проти Португалії»; «Шабельник проти України»; «Балицький проти України»; «Нечипорук і Йонкало проти України»; «Яременко проти України».

Разом з цим, Верховний суд в постанові від 30.01.2024 року (справа №752/12651/16) звернув увагу, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26 липня 2007 року в справі «Peev v. Bulgaria» зазначив про те, що для визначення, чи відбувається втручання у приватне життя внаслідок обшуку у службовому приміщенні, слід застосовувати критерій «розумного очікування конфіденційності». При цьому спочатку треба перевірити, чи вплинув обшук на приватне життя обвинуваченого.

Службовий кабінет сам по собі не може вважатися житлом або іншим володінням, доступ до якого визначає виключно його володілець. Службове приміщення надається для виконання службових обов`язків і доступ до нього визначається іншим регулюванням, яке ґрунтується на міркуваннях, не пов`язаних із захистом приватності осіб, яким таке службове приміщення надане.

Касаційний суд звернув увагу, що особа на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення була службовою особою, слідчим без ухвали слідчого судді, на підставі дозволу начальника (заяви) було проведено огляд приміщень, в тому числі, службового кабінету обвинуваченого, де на робочому столі останнього було виявлено та вилучено певні документи, та підлягає з`ясуванню у цьому випадку чи вплинув обшук на приватне життя обвинуваченого.

Крім того, слідчим суддею не перевірено дотримання слідчим строків звернення із клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, оскільки в даному кримінальному провадженні обшук було проведено 06.02.2024 року, то клопотання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно мало б бути подане до суду не пізніше 07.02.2024 року.

Однак, як вбачається з матеріалів судової справи, клопотання слідчого про арешт майна зареєстровано судом 09.02.2024 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (вх.№9241).

Разом з тим, до клопотання долучено копію накладної №0756 від 07.02.2024 року (час відправлення 18:31 год.), від відправника ОСОБА_10 до адресата ОСОБА_41 (Київський районний суд м. Одеси), однак конверт із оригіналом накладної в матеріалах судової справи відсутній.

Не долучено також до матеріалів судової справи опису вкладення відправки, що перешкоджає пересвідчитися, що саме вказане клопотання про арешт майна разом із долученими документами надсилалось слідчим до суду, а не будь-які інші документи. Відомостей про те, що саме підлягало направленню до суду, назви документу, кількість аркушів, тощо - відсутні.

Згідно трекінгу відправлень №0756 вбачається, що посилку адресатом було отримано 08.02.2024 року о 14:05 год. (четвер).

За таких обставин виникає логічне питання, чому реєстрація клопотання місцевим судом відбулася не в день надходження 08.02.2024 року, а 09.02.2024 року (Актів суду щодо цього питання в матеріалах справи не вбачається).

Більш того в клопотанні про накладення арешту не вказано ні дати складення його слідчим, ні погодження його прокурором.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор вказав, що клопотання про арешт майна було подано до місцевого суду у передбачений законом строк, однак не надав раціонального пояснення обставинам його реєстрації судом 09.02.2024 року та відсутності оригіналу конверту, яким було направлено до суду клопотання про арешт майна разом із долученими до нього документами.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, апеляційним судом відкладалось судове засідання 08.04.2024 року та зобов`язано прокурора надати суду відповідні документи на підтвердження подання клопотання про арешт майна до місцевого суду у встановлені КПК строки.

Однак, у судовому засіданні 15.04.2024 року прокурор повідомив, що до місцевого суду ним спрямовувався запит на підтвердження вказаних обставин, однак відповіді від суду ним ще не отримано, а тому він не може надати відповідні документи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дотримання слідчим строків звернення із клопотанням про арешт майна залишилось не доведеним.

Колегія суддів звертає увагу, що недотримання строків подання клопотання про арешт майна та необґрунтоване накладення арешту майна може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити законні права власників та володільців майна.

Безперечно особливо актуальним є встановлення та розслідування кримінальних правопорушень щодо отримання неправомірної вигоди, виявлення всіх причетних осіб, однак кожне кримінальне провадження має здійснюватись із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 171 КПК визначено вимоги, яким має відповідати клопотання про арешт майна, а саме у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим суддею не звернуто уваги на те, що вказаних вимог кримінального процесуального законодавства при зверненні з клопотанням про накладення арешту слідчим не дотримано.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні та долучених до нього документів підтвердження законності проведення обшуку та дотримання строків звернення із клопотанням про арешт майна, належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання апеляційного суду, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

За таких підстав, враховуючи недотримання слідчим вимог ст.171 КПК, слідчий суддя повинен був керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК та мусив повернути прокурору клопотання для усунення недоліків.

Не звернувши уваги на недоліки клопотання слідчого, слідчий суддя прийняв клопотання до розгляду, розглянув його та постановив оскаржену ухвалу, яка суперечить положенням ст.ст. 2, 7, 170, 173 КПК.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК, яка не була усунута слідчим суддею суду першої інстанції, в порядку ч.3 ст.172 КПК, та приймаючи до уваги те, що кримінальне провадження на даний перебуває на стадії досудового розслідування, строк якого ще не закінчився, що дає можливість прокурору усунути недоліки клопотання та повторно звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

За наведених обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання володільця майна Кас? ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновити строк на оскарження.

Апеляційну скаргу володільця майна Кас? ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року, в кримінальному провадженні №0001526 від 14.12.2023 року, якою накладено арешт на частину майна, яке було вилучене 06.02.2024 року в ході пpoведення обшуку у комунально-некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» за адресою: м.Одеса, вул.Ільфа і Петрова, буд.63/1 у кабінеті №5, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: у комунально-некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» за адресою: АДРЕСА_1 , де працює сімейний лікар Кас? ОСОБА_9 , відповідно до переліку викладеного в клопотанні, повернути прокурору для усунення недоліків викладених в мотивувальній частині ухвали на протязі 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Копію ухвали надіслати на адресу слідчого та прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4