справа № 619/2434/23
провадження № 1-кп/619/69/24
ВИРОК

іменем України

26 квітня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі кримінальне провадження №0001106 від 25.05.2023 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хорол Полтавської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця призваного під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , на посаді: кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу третьої стрілецької роти, у військовому званні «солдат», раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2022 №3 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_1 передана в оперативне підпорядкування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та 02.05.2022 відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 02.05.2022 №136 прибула в Харківську область для виконання завдань за призначенням.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України №259/2022 з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби в складі 3 стрілецької роти НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 на початку травня 2022 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 02.05.2022 близько 14 год. 00 хв. командиром 3 стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 вишикувано особовий склад роти, в тому числі солдата ОСОБА_4 , у передмісті АДРЕСА_3 з метою доведення бойового розпорядження №12ДСК від 02.05.2022, яке було видано на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №136 від 02.05.2022.

Під час шикування капітаном ОСОБА_7 в усному порядку доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 №12ДСК до підлеглого особового складу щодо вибуття 3 стрілецької роти НОМЕР_4 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 .

Будучи невдоволеним наказом щодо вибуття в район н.п. Цапівка - н.п. Одноробівка - н.п. Баранівка, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати до н.п. Цапівка - н.п. Одноробівка - н.п. Баранівка для виконання бойового завдання, чим підірвав боєготовність та боєздатність 3 стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Після чого, особовий склад 3 стрілецької роти НОМЕР_4 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 вирушив виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 №12ДСК щодо вибуття в район АДРЕСА_4 , а солдата ОСОБА_4 , роззброєно та направлено в інший пункт тимчасової дислокації.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст.402 КК України, непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, пояснивши суду про обставини викладені вище.

Вказав суду, що він будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . 02 травня 2022 року близько 14 год. 00 хв. знаходячись в пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , у передмісті АДРЕСА_3 , відмовився виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2022 №12ДСК, щодо вибуття в район АДРЕСА_4 у зв`язку із поганим станом здоров`я.

Кається в скоєному.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, тобто непокору - відкрита відмова виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану.

Відповідно до змісту ст. ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання винуватого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, має на утриманні малолітню доньку.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, його наслідки, особу винного, обставини що пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді…… позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, стан здоров`я /інвалід 2-ї групи/, сімейний стан /має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /,обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, правильну оцінку скоєного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов не заявлявся.

Витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів - відсутні.

Речові докази по справі - відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376,395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити йому покарання 5/ п`ять/років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 1/один/рік.

У відповідності до ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених статтею 394 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1