Справа № 128/3101/19
УХВАЛА

21 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці усну заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 у справі № 128/3101/193 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 перебуває справа 128/3101/193 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні 26.02.2024 захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заявила усну заяву про відвід головуючому у справі судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 ..

В судове засідання для розгляду заявленого відводу судді ОСОБА_5 учасники судового розгляду не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд поданої усної заяви про відвід за наявними в матеріалах справи адресами, про причини неявки суд не повідомили.

Прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подано до суду заяву, в якій вона зеперечує щодо задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_5 ..

Частиною четвертою статті 107 КПК України визначено, що у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши заяву про відвід та матеріали кримінального провадження, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ст. 75 КПК України, законом передбачено вичерпний перелік обставин, які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Заявляючи усно відвід судді ОСОБА_5 захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 обґрунтувала її тим, що суд під час розгляду її клопотання про залишення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 без руху, самостійно робить висновки, а також примушує потерпілу сторону усунути недоліки цивільного позову, яка відповідно до законодавства має бути залишена без руху та дані недоліки мають бути усунуті в письмовій формі. Тому вважає, що суддя діє неправомірно та упереджено відносно захисника і обвинуваченого.

Зокрема, під час розгляду усної заяви захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 судом було прослухано звукозапис судового засідання від 26.02.2024, в якому було заявлено усну заяву про відвід головуючій у справі судді ОСОБА_5 ..

Так, судом встановлено, що захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 наполягала на залишенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 без руху з підстав того, що цивільний позов не відповідає вимогам п. 2, 3, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зокрема, щодо зазначення у позові наступних відомостей: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету в частині зазначення даної інформації про цивільного відповідача; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З приводу вказаних обставин судом констатовано, що цивільний позов в частині зазначення відомостей про відповідача містить: прізвище, ім`я, по батькові, його адресу та зазначено, що інші відомості позивачу не відомі. З приводу обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, то позивачем в судовому засіданні 26.02.2024 подано такий розрахунок. З приводу підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, то в судовому засіданні на запитання головуючої позивачем ОСОБА_7 усно повідомлено, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З огляду на це захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 вважає, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві має бути окремо зазначено про відсутність у позивача відомостей щодо кожної із вимог. Також, вважає, що підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача має бути письмовим, а не усним.

Із цього приводу судом зауважено, що захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в даному випадку проявляє надмірний формалізм.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Також суд звертає увагу на послідовну практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26 липня 2007 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»).

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.

Особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести обставини, які викликають в неї сумнів в неупередженості судді, який розглядає справу по суті. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Таким чином, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до пункту 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Отже, як встановлено судом, вказані захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_4 недоліки цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 були усунуті в ході судового засідання 26.02.2024, а позицію захисника обвинуваченого суд розцінює як спосіб затягування розгляду справи, яка тривалий час перебуває в провадженні суду, та як один із можливих способів уникнення відповідальності в разі задоволення судом цивільного позову потерпілої.

З огляду на викладене та обставини, які встановлені під час розгляду заяви про відвід головуючій судді ОСОБА_5 , підстав для відводу головуючої в даному кримінальному провадженні відповідно до ст. 75 КПК України не встановлено, суд не вбачає в діях головуючої у справі №128/3101/19 судді ОСОБА_5 упередженості щодо поданого потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову та заявленого захисником обвинуваченого клопотання про залишення даного позову без руху. Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до матеріалів справи №128/3101/19, ухвалою від 11.10.2021 цивільний позов ОСОБА_7 прийнято до спільного розгляду із кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_3 та під час його прийняття до провадження судом досліджувалося питання відповідності цивільного позову вимогам ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що усна заява захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні усної заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 у справі № 128/3101/193 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1