Справа № 216/5750/22
провадження 1-кп/216/388/23
ВИРОК

іменем України

19 червня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань приміщення суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000279 від 28.10.2022 року, за обвинуваченням: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровській області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина 09.12.2012 р.н, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , командира бойової машини - командира 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2119-IX від 15.03.2022. Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 року.

24 вересня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_2 солдата ОСОБА_10 було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира бойової машини - командира 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 ОСОБА_10 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

13 жовтня 2022 року солдат ОСОБА_10 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно залишив місце несення військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_10 , 13 жовтня 2022 самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану), командуванню про причини залишення місця служби не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину за наявності реальної можливості для цього.

06 грудня 2022 року солдат ОСОБА_10 добровільно та з власної ініціативи, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, де заявив про себе.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані як дезертирство, самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе визнав повністю й пояснив, що за обставин, викладених у вироку вчинив даний злочин, а саме: побоюючись через те, що він міг загинути, відмовився виконувати наказ командира йти на позицію. При цьому, він був ознайомлений з відповідальністю за невиконання наказу командира, який безпосередньо йому надавав такий наказ. При цьому, він прийшов на командний пункт, де повідомив, що не буде далі служити, після чого, здавши зброю та амуніцію, покинув військові позиції в АДРЕСА_2 та поїхав додому до АДРЕСА_1 . Пізніше, 06.12.2022 року сам з`явився до прокуратури для надання пояснень.

У судовому засіданні від 20.02.2023 р. суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом було з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить його згода на задоволення зазначеного клопотання, заявлене прокурором в судовому засіданні, погоджена із захисником.

У зв`язку із цим, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показами обвинуваченого та письмовими доказами, що характеризують його особу.

В подальшому, судом задоволено клопотання сторони захисту щодо більш детального встановлення характеризуючих обвинуваченого даних та у судовому засіданні від 23.06.2023 р. допитано в якості свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що ОСОБА_10 був його підлеглим, з яким виконували бойові завдання. Характеризує ОСОБА_10 виключно позитивно, який міг організувати постачання батальйону.

А також досліджені письмові докази, надані стороною захисту із зазначених підстав:

- Довідка №232 від 22.06.2023 р. КМК Пологовий будинок №1 КМР щодо вагітності дружини обвинуваченого ОСОБА_12 (а.с. 64);

- Відомостями з Пенсійного Фонду України щодо заробітку ОСОБА_10 за 2013 р., 2019-2020 р.р., 2022 рік.

В подальшому, у судовому засіданні від 05.03.2024 р. у порядку ч.2 ст. 349 КПК України за клопотанням сторони захисту суд змінив обсяг доказів, які підлягають дослідженню: судом частково було задоволено клопотання сторони захисту щодо виклику свідків сторони захисту для допиту їх у судовому засіданні. З цією метою, обвинуваченому були передані повістки для забезпечення явки у судові засідання, призначені на 20.03.2024 р., 29.04.2024 р., 23.05.2024 р. свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Але, жодного разу зазначені свідки у судові засідання не з`явилися.

Згідно ст. 327 ч.2 КПК України прибуття в суд перекладача (за винятком залучення його судом), свідка, спеціаліста або експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Отже, судом вжито всіх необхідних заходів для повідомлення свідків захисту ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та забезпечення явки їх до суду, однак через їх неодноразову неявку, незабезпечення їх явки стороною захисту, суд був позбавлений можливості провести їх допит та ухвалює рішення на підставі наданих сторонами доказів, що відповідає правовій позиції, викладеної у Постанові ККС ВС від 11.08.2020 р. у справі №288/113/15-к.

Беручи до уваги той факт, що обвинувачений під час судового розгляду повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідуванням кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, суд пересвідчився, що він правильно розуміє зміст цих обставин, учасники процесу не висловлювали жодних заперечень щодо встановлених обставин, погодившись кожен окремо на порядок проведення судового розгляду у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України. Зважаючи на те, що позиція обвинуваченого щодо визнання фактичних обставин кримінального правопорушення не змінювалася на всіх стадіях процесу, клопотання сторони захисту щодо переходу до загального порядку дослідження доказів в частині витребування судом інформації щодо бойових втрат на бойових позиціях, які покинув ОСОБА_10 , інформації про його затримання та арешт військовою службою правопорядку не були достатньо обґрунтованим, які судом не задоволені. (а.с. 109-110 кр.пр.).

Інші докази судом не досліджувалися та сторонами не заявлялися.

Щодо доводів сторони захисту про наявність в діях ОСОБА_10 ознак крайньої необхідності, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 КК України не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

При цьому, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону, що встановлено статтею 65 Конституції України.

Усупереч версії захисника, за своїм змістом інкриміновані дії ОСОБА_10 , який протягом проміжку часу з 13 жовтня 2022 року по 06 грудня 2022 року самовільно залишив та перебував поза межами дислокації військової частини, де він проходив службу, порушивши свій конституційний обов`язок, явно не могли змінити або ж припинити існування зазначених вище конкретних обставин або дій інших осіб, які захисник розцінює як порушення прав обвинуваченого.

Отже, твердження адвоката ОСОБА_9 про вчинення обвинуваченим таких дій у зв`язку з крайньою необхідністю є надуманими, оскільки ця обставина, що виключає кримінальну протиправність діяння, має місце лише в тих випадках, коли обставини вчинення того чи іншого діяння вказують фактично на вимушеність його вчинення через наявність певної загрози об`єктам кримінально-правової охорони і така небезпека є реальною, а не існує в уяві особи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_10 доведена повністю, а дії його відповідають складу інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, у зв`язку із чим, обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, відсутні. До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, і встановлені у даній кримінальній справі, суд відносить з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При призначенні покарання ОСОБА_10 суд також враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого, особу винного, який являється військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, раніше не судимий, за місцем служби згідно характеристики командування військової частини та за показами свідка ОСОБА_11 характеризується посередньо. За місцем проживання - позитивно, має на утриманні неповнолітніх дітей, міціні соціальні зв`язки. Зважаючи на той факт, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за скоєння військового злочину в умовах воєнного стану не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки, створить у таких осіб впевненість у безкарності, а також відмову від захисту Батьківщини. Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність такого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим. Тому, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати, речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за який призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

До набрання вироком чинності запобіжний захід не обирати. Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту його затримання після звернення вироку до виконання.

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати, речові докази відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору. Учасники справи мають право отримати копію вироку у суді.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_20