1Справа № 335/2162/24 1-кс/335/888/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання т.в.о. слідчого СВ відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 ,погоджене прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000255 від 25 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.03.2020 Кам`янсько-Дніпровським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. 16.10.2023 умовно-достроково звільнений з Міського ВК Рівненської обл. №131. Строк невідбутого покарання 1 рік 3 місяці 11 днів;

- 18.09.2020 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним строком на 2 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання т.в.о. слідчого СВ відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000255 від 25 лютого 2024 року, зокрема, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України в якому слідчий просить: застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивовано наступним:

1) ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України;

2) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна;

3) наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

4) застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити досягнення мети їх застосування.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 доводи клопотання підтримала, просила задовольнити клопотання із викладених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання, просив застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти доводів клопотання, посилаючись на відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків, просила застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Слідчий суддя, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов до наступних висновків.

Слідчим відділом відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000255 від 25 лютого 2024 року, зокрема, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою визначення існування законних підстави для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя повинен: 1) з`ясувати суть кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та обґрунтованість повідомленої підозри; 2) ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість; 3) чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України; 4) обґрунтованість розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Копію клопотання разом із доданими до нього матеріалами підозрюваний ОСОБА_4 26.02.2024 року відмовився отримувати, про що міститься відповідна відмітка у клопотанні, в свою чергу захисник підозрюваного отримала клопотання разом із доданими до нього матеріалами 26.02.2024 року, тобто більш ніж за три години до початку розгляду клопотання слідчим суддею.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2024 приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , прибувши за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу користувача квартири, не дивлячись на заборону ОСОБА_7 зайти в середину, незаконно проник до вищезазначеної квартири, де діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та розуміючи настання суспільно-небезпечних наслідків, та бажаючи їх настання, не приховуючи наміру протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс останньому приблизно десяти ударів кулаками та ногами в різні частини тіла.

Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито заволодів майном, що належить потерпілому, а саме:

- гаманцем в якому знаходились грошові кошти в розмірі 30 000 гривень;

- банківською карткою «ОщадБанку» № НОМЕР_1 ;

- банківською карткою «Укрсіббанку» № НОМЕР_2 ;

- паспортом громадянина України;

- мобільним телефоном «Honor» в корпусі блакитного кольору;

- тактичним рюкзаком, в якому знаходились особисті речі, а саме: одяг, зарядні пристрої, навушники та трофейний пістолет «ТТ» та 9 набоїв до нього.

Вище вказаними речами ОСОБА_4 у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 35 000 гривень.

Також в вищезазначений час в вказаній квартирі, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та розуміючи настання суспільно-небезпечних наслідків, та бажаючи їх настання, не приховуючи наміру протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс останньому приблизно десяти ударів кулаками та ногами в різні частини тіла.

Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито заволодів майном, що належить потерпілому, а саме:

- золотий ланцюжок розміром 50 см та розміром 11,93 г.;

- золоту обручку;

- рюкзак, в якому знаходились особисті речі, а саме: одяг та документи;

- мобільний телефон Redmi Note 12 Pro в корпусі синього кольору.

Вище вказаними речами ОСОБА_4 у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 51 898 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

25 лютого 2024 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26 лютого 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема:

- протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , від 25.02.2024;

- протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ;

- протоколом допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;

- протоколом затримання ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України від 25.02.2024;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Вказані обставини у їх сукупності дають підстави дійти до висновку, що ОСОБА_4 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке йому інкримінується.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у Повідомленні про підозру, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у Кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

За таких обставин обґрунтованість такої підозри підтверджується наявними в матеріалах клопотання доказами, які об`єктивно пов`язують ОСОБА_4 із кримінальним правопорушенням, яке йому інкримінується, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити таке кримінальне правопорушення за викладених у Повідомленні про підозру обставин, що є достатнім для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчим заявлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; продовжити кримінальне правопорушення.

(1) Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі на значний строк, яке може бути призначене ОСОБА_4 , у випадку направлення обвинувального акту щодо нього до суду та визнання його винуватим у вчиненні злочину, який йому інкриміновано, особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

(2) Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Підозрюваний ОСОБА_4 в повній мірі обізнаний про анкетні дані потерпілих, відносно яких він обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, та свідків, а тому в ході здійснення подальшого досудового розслідування, ОСОБА_4 може здійснювати незаконний вплив на останніх, що спонукатиме їх змінити раніше надані покази.

За таких обставин ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

(3) Щодо ризику можливості вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення.

ОСОБА_4 , як вбачається з матеріалів кримінального провадження та повідомленої йому підозри не має постійного джерела доходів, що може свідчити про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 з метою здобутку грошових коштів злочинним шляхом вчинить інші кримінальні правопорушення проти власності, крім того останній є особою судимою за вчинення саме корисливих злочинів, що також є одним із ризиків невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й такого виняткового, як тримання під вартою, відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав детектив у Клопотанні, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що є тяжким злочином, з кваліфікуючою ознакою вчинення злочину поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, слідчим суддею серед іншого, приймається до уваги особиста ситуація підозрюваного (одружений, проживає в м. Запоріжжя, не працевлаштований, раніше засуджений), проте, зважаючи, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, зважаючи на ризики, наявність яких встановлена слідчим суддею, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту, не здатне забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а тому, враховуючи вищевикладене, а також вік підозрюваного, його матеріальне положення та обставини, які враховуються під час обрання запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність сім`ї та утриманців, репутація, дають підстави вважати, що лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, може запобігти ризикам, передбаченим у п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Щодо визначення розміру застави

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), яке кваліфікуються як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З матеріалів кримінального провадження та з повідомленої ОСОБА_4 підозри слідує, що останній підозрюється у вчиненні злочину поєднаногоз насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

З огляду на викладене слідчий суддя не визначає підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу (ч. 4 ст. 196 КПК України).

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч. 1 ст. 197 КПК України).

З огляду на зазначені положення закону, строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, що свідчить про обґрунтованість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24.04.2024 включно, але у межах строку досудового розслідування.

Крім того, відповідно до положень статті 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 194, 196, 200, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 квітня 2024 року включно, з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Строк тримання під вартою підозрюваного рахувати з 25 лютого 2024 року, з дня затримання.

Визначити строк дії ухвали до 24 квітня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1