Справа № 742/434/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/266/24
Категорія - ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 30 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001010, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, не працюючої, з вищою освітою, розлученої, маючої неповнолітню дитину, раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2023 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і їй призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік, якщо засуджена протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 176686 грн.00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 10000 грн.00коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо неї скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Також просить дослідити її характеризуючі дані, подану нею заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 від 20.10.2020 року відносно неї, дублікати квитанцій про перерахування їй грошових коштів ОСОБА_9 , результати досліджень лабораторної служби «Синево». Вказує, що суд у вироку посилається на показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка є рідною сестрою потерпілого, а ОСОБА_10 являється її чоловіком, вони повідомили суду обставини тільки зі слів ОСОБА_9 . Звертає увагу, що при цьому показання свідків захисту, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .. ОСОБА_14 , які прямо вказували на те, що між нею та потерпілим малися відносини, які вони мали намір узаконити, не були враховані судом. Зазначає, що грошові кошти ОСОБА_9 надавав добровільно та сам просив у неї банківський рахунок на її ім`я, а тому в її діях відсутній прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 . Вказує, що суд не надав ніякої юридичної оцінки їх листуванню з потерпілим, яке прямо свідчить про те, що вона не мала ніякого умислу шахрайським шляхом заволодіти грошовими коштами ОСОБА_9 . Зазначає, що судом не було взято до уваги, що вона зверталася до поліції відносно погроз на її адресу з боку ОСОБА_9 .

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої прокурор просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_8 з грудня 2019 року, точного часу не встановлено, мала дружні стосунки з потерпілим ОСОБА_9 , та перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала 10.07.2020 р. заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 14 600 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

13.07.2020 року обвинувачена ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала та заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 16 789 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

17.07.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 13 437 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

20.07.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 6753 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

23.07.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 18 000 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

03.08.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 18 979 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

04.08.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 8 000 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

06.08.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 19 000 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

10.08.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 14 398 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

17.08.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 37 700 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд.

28.08.2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, будучи особисто знайомою з ОСОБА_9 , продовжуючи спілкування з ним та маючи з останнім дружні стосунки, після отримання відомостей від ОСОБА_9 про наміри створити з нею сім?ю, з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, під час особистого спілкування повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вона потребує коштів на лікування захворювання, якого насправді не мала заволоділа належними ОСОБА_9 коштами в сумі 9 050 грн., які останній переказав на розрахунковий рахунок власної платіжної картки емітованої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . В подальшому використовуючи платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_8 розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд. Такими своїми умисними діями, обвинувачена ОСОБА_15 завдала збитків потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 176686,00 грн.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченої та захисника, дійшов висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 злочину, надав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченої та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_8 , на думку суду апеляційної інстанції, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на її ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями, дослідженими судом першої інстанції під час судового розгляду за участю сторін та яким надано обґрунтована всебічна правова оцінка у оскаржуваному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допитана в засіданні суду обвинувачена ОСОБА_8 вину свою не визнала та показала що вона проживає із мамою та донькою Софією. Із потерпілим ОСОБА_16 знайома зі школи, з 2019 року вони почали зустрічатися та мали намір створити сім`ю. В 2016 році їй поставили лікарняний діагноз по жіночому здоров`ю, вона їздила в приватні клініки на лікування, а потерпілий попросив в неї картку на яку перераховував кошти на лікування, та говорив, що буде її забезпечувати. Вона не заставляла його це робити, це було добровільне рішення потерпілого. В подальшому, потерпілий став караулити обвинувачену, стояти у неї під дверима, став на неї кричати, погрожувати, та говорити що вона є злочинцем. Цивільний позов потерпілого не визнає в повному обсязі.

Однак, не залежно від заперечень вини обвинуваченої, суд першої інстанції визнав її показання непереконливими і такими, що суперечать фактичним обставинам справи та сукупності досліджених доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самої обвинуваченої і така оцінка суду відповідає висновкам апеляційного суду з огляду на досліджені матеріали кримінального провадження.

Вирішуючи питання про дослідження необхідного обсягу доказів, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Як вказує у своїй постанові від 10.02.2021 року (справа №127/14811/17, провадження №51-5046 км 20) Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Незгода сторони провадження з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів судом апеляційної інстанції. Відтак, колегія суддів прийшла до переконання, що судом першої інстанції досить ретельно та всебічно допитані свідки, заявлені сторонами провадження на предмет обставин, які підлягають доказуванню в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а відтак, апеляційним судом показання свідків проаналізовані в нарадчій кімнаті, без їх повторного допиту, шляхом прослуховування аудіозапису судових засідань місцевого суду та дослідження доказів як в судовому засіданні, так і в нарадчій кімнаті. Зокрема, встановлено наступне.

Допитаний в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_9 показав, що він зустрічався з ОСОБА_8 з 2019 року та хотів створити сім`ю. Вони жили окремо, бюджету спільного не мали. З ініціативи ОСОБА_8 перераховував їй кошти на потреби її сім"ї, згодом на лікування її хвороби, це були значні суми. ОСОБА_8 розповідала йому що в неї підозра на онкологію, та те що спочатку вона лікувалась в м. Прилуки, а потім їздила робити операцію до м. Чернігова, весь цей час, на її прохання, він перераховував їй значні кошти. ОСОБА_8 скористалася його емоціями, бо він їй довіряв, переживав за неї. При цьому вона почала уникати зустрічей з ним, не відповідала на дзвінки, у «вайбері» писала, що зайнята, а стан її здоров`я погіршився і їй потрібні ще кошти. На її прохання він завжди надсилав їй значні суми, тому що думав, що це на лікування, поки не зрозумів, що це напевно шахрайські дії, і звернувся в поліцію. Таке фінансове спілкування між потерпілим та обвинуваченою тривало з весни по осінь 2020 року. В цей період вони спілкувались фактично з ОСОБА_8 тільки по телефонному «вайберу», бо вона скаржилася на поганий стан здоров`я, а потерпілий їй довіряв, тому що до весни 2020 року вони нормально з нею спілкувались і бачились. Щодо міри покарання, покладається на розсуд суду, просить задовольнити його цивільний позов.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання, що ОСОБА_9 являється братом його дружини. Зазначив, що ОСОБА_9 брав у нього в борг 30 тисяч гривень, як стало відомо пізніше, щоб в подальшому перерахувати ці кошти ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала показання, що у 2020 році вона неодноразово бачила в місті свого брата - потерпілого ОСОБА_9 і обвинувачену ОСОБА_8 , але вони разом не жили. Потім брат розповідав, що обвинувачена захворіла, діагноз не говорив і став перераховувати великі суми на її карту, з цього приводу вона мала розмову із ним, але він не слухав.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні надала показання, що ОСОБА_8 є її донькою, яка деякий час зустрічалась з потерпілим ОСОБА_9 . Потерпілий допомагав ОСОБА_8 матеріально з власної ініціативи, як на початку відносин, так і коли дізнався про стан здоров`я останньої. На запитання прокурора, де саме лікувалася її донька, яке захворювання в неї було, не змогла надати відповідь.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надав показання, що возив ОСОБА_17 в аптеку, де вона купувала ліки, та двічі чи тричі возив в Чернігів в лікарню, ОСОБА_17 розповідала, що є проблеми по гінекології і потрібно лікуватись в обласній лікарні. Які кошти вона тратила на лікування, він не знає, вона не говорила.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що зі слів ОСОБА_17 йому відомо, що ОСОБА_9 давав кошти на лікування останньої. Свідок особисто літом 2020 року возив обвинувачену в Київ і Чернігів до лікарів. Вона говорила, що хоче полікуватись та народити дитину для ОСОБА_9 . Бачив, як ОСОБА_18 купувала багато ліків, бо разом з нею заходив до аптеки.

Посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на вибірковість показань свідків у вироку, не відповідає дійсності, оскільки показання всіх свідків викладені у вироку суду.

Відтак, враховуючи, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а також за відмову від дачі показань, а крім того, їх свідчення послідовні та не суперечливі, судом надана оцінка їх показанням у співставленні з іншими наявними у справі доказами, наведене свідчить про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що вони, як родичі потерпілого могли обмовити обвинувачену.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні, а також при детальному їх аналізі дають підстави колегії суддів встановити фактичні обставини, які відповідають обвинуваченню, визнаному судом першої інстанції доведеним.

При цьому сама обвинувачена не надала в судовому засіданні будь-яких медичних довідок з приводу наявного у неї захворювання, пославшись на лікарську таємницю, зазначила, що не пам`ятає ні прізвища лікаря, у якого вона лікувалась, ні лікувального закладу, в який зверталася.

Крім того, судом першої інстанції співставлені, проаналізовані і обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у:

- протоколі тимчасового доступу до документів від 16.08.2021 р., з якого вбачаються беззаперечні факти перерахування коштів потерпілим ОСОБА_9 на картковий рахунок БПК № НОМЕР_1 , що належить обвинуваченій ОСОБА_8 у період із 10 липня 2020 року по 28 серпня 2020 року, та те, що обвинувачена фактично користувалася такими коштами шляхом зняття їх чи оплати тільки у м. Прилуки.

З дослідженої інформації про рух коштів по банківській картці обвинуваченої за вищевказаний період вбачається, що ОСОБА_8 розраховувалася карткою за придбання продуктів харчування та купівлю товарів в магазинах побутової техніки. Всі операції здійснювалися нею виключно на території м. Прилук Чернігівської області;

- протоколі тимчасового доступу до речей та документів від 03.11.2021р. з якого вбачається, що спілкування таких номерів, як , яким користувалася обвинувачена ОСОБА_8 та НОМЕР_2 , яким користувався потерпілий ОСОБА_9 , за межами м. Прилуки та Прилуцького району не виявлено, крім того встановлено, що у період із 10.07.2020 р. по 28.08.2020 р. номер обвинуваченої працював тільки в зоні базових станцій розташованих в м. Прилуки та Прилуцького району;

- листах КНП «Чернігівська обласна лікарня» від 26.10.2021 р., « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 21.10.2021 р., «Чернігівського медичного центру сучасної онкології» від 02.11.2021 р., Прилуцької ЦМЛ від 20.01.2022р., згідно яких обвинувачена ОСОБА_8 у період часу з 01.07.2020 р. по 01.09.2020 р. на стаціонарному лікуванні не перебувала, та за амбулаторною допомогою не зверталася, на обліку пацієнтів з онкологією не перебуває, у відділенні акушерства, гінекології та репродуктивного здоров`я не перебуває.

Цими документальними доказами спростовуються показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про поїздки на лікування обвинуваченої до медустанов м. Чернігова.

Отже, аналізуючи зібрані у даному кримінальному провадженні докази і доводи сторони захисту в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 доказана повністю. Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.2 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, що завдало значної шкоди потерпілому.

Даний висновок суду першої інстанції ґрунтується на належних, достовірних, допустимих, а в їх сукупності достатніх доказах правильно оцінених судом, і в цьому у колегії суддів немає жодного сумніву.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду ґрунтується лише на припущеннях є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-67 КК України призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характер і ступінь його тяжкості, дані про особу обвинуваченої, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Частиною 2 статті 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу винної та її відношення до вчиненого, молодий вік, позитивну характеристику за місцем проживання, яка має на утриманні неповнолітню дитину, згідно довідок лікарів у нарколога та психіатра на диспансерних обліках не числиться і за медичною допомогою не зверталася, раніше не судима, приймаючи до відома позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, але звільнити обвинувачену від відбування такого покарання з випробуванням, та встановленням відносно неї іспитового строку з покладенням відповідних обов`язків, враховуючи досудову доповідь органу з питань пробації щодо соціально-психологічної характеристики обвинуваченої, та їх висновку, щодо можливого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі при умові проведення соціально виховних заходів, а також позицію потерпілого, який щодо міри покарання покладався на розсуд суду і не наполягав на суворості покарання, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням відносно неї іспитового строку та покладенням обов`язків на підставі ст.ст. 75-76 КК України

При цьому, виходячи із доводів потерпілого зазначених ними у цивільному позові та наданих доказів щодо понесених матеріальних витрат, апеляційний суд приходить до однозначного висновку, що вирішуючи цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди, а також моральної шкоди, суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин провадження, встановивши причинний зв`язок між скоєними злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши тривалість душевних страждань, яких зазнав потерпілий внаслідок шахрайських дій обвинуваченої, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого саме визначених сум грошових коштів, з чим погоджуються і колегія суддів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді першої інстанції, які були б підставою для скасування ухваленого щодо ОСОБА_8 вироку, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено, тому оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим і вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4