Справа № 487/4232/18
Провадження № 1-кп/487/47/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві матеріали кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідування за №0001110 від 24.03.2018 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Носівки Чуднівського району Житомирської області, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого:

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

сторони кримінального провадження

прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Прокурором до суду було подано клопотання про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні не тяжкого злочину. Крім того, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 5 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначено йому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині; а також, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше неодноразово засуджувався, не працює та не має стабільного офіційного заробітку, може скоїти інше кримінальне правопорушення.

Клопотання було подано одночасно з клопотанням про дозвіл на затримання обвинуваченого, в порядку ст.188 КПК України.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення вказаного клопотання заперечувала, посилаючись на недоведеність прокурором факту існування ризиків, про які зазначено у клопотанні.

Вказала, що ОСОБА_3 не з`являвся у призначені судові засідання по причині значної територіальної віддаленості суду від місця його проживання.

Зазначила, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, матір похилого віку, яка перебуває на його утриманні, з урахуванням чого, вважала, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення чи захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід шодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За положеннями ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього Кримінальним процесуальним кодексом України процесуальних обов`язків, а також запобігання наступним спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого. свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта. спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання прокурора та кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст..177 КПК України, а саме: той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи, що у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує покарання до п`яти років позбавлення волі, з метою його уникнення, може переховуватися від суду за межами країни чи на непідконтрольній на даний час Україні території.

Крім того, враховуючи, дані про особу обвинуваченого, який на даний час притягується до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у кримінального провадженні №0001304 від 08.04.2018 року, не працює та не має офіційного джерела доходу, а отже існує ризик вчинення ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення.

При вирішенні питання щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності, а саме: обґрунтованість обвинувачення у вчиненні інкримінованого тяжкого злочину, злісне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх процесуальних обов`язів, зокрема щодо явки за викликом суду.

Так обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до суду 02.07.2018 року, під час судового провадження, ОСОБА_3 систематично, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, на виклики суду без поважних причин не з`являвся, у зв`язку з чим Ухвалою суду від 05.12.2019 року був оголошоний у розшук.

Після встановлення місця знаходження ОСОБА_3 та відібрання зобов`язання з`явитися до суду, він продовжував ухилятися від явки до призначених судових засідаень, за місцем проживання, зазначеним у матеріалах справи був відсутній, у зв`язку з чим, Ухвалою суду від 08.04.2024 року, повторно був оголошений у розшук.

Ухвалою суду від 08.04.2024 року було надано дозвіл на затримання ОСОБА_3 , в поряду ст.190 КПК України.

28.05.2024 року ОСОБА_3 було затримано в порядку ст.191 КПК України.

Також суд враховує, що на даний час Другим СВ (з дислокацією у м.Житомирі) ТУ ДБР розташованого у м.Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000664 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за фактом самовільного залишення ОСОБА_3 військової служби у воєнний стан.

Таким чином, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, при цьому, вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування у відношенні нього вказаного виду запобіжного заходу, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

' Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито відображується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Враховуючи встановленні при розгляді клопотання дані про особу обвинуваченого, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, суд вважає за необхідне визначити заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку суду, може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заперечення захисника, щодо застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості запобігти існуючим ризикам, шлязом застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає необгрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження під час розгляду клопотання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193,194,196,197, 331, 392-395,376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Обрати ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят діб, з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави, після внесення якої обвинувачений повинен бути звільнений з під варти, в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Покласти на ОСОБА_3 у разі звільнення під заставу такі зобов`язання:

- не відлучатися за межі Житомирської області без дозволу суду

- повідомляти суд, про зміну місця свого проживання.

Попередити ОСОБА_3 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала суду в частині тримання обвинуваченого під вартою діє до 26.07.2024 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали для виконання направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1