Справа180/633/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Марганець угоду про визнання винуватості, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2024 року № 0000048, за яким

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Городок Городокського району Хмельницької області, громадянин України, із середньою освітою, неодружений, військовослужбовець військової служби за мобілізацією гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВОС-103061А у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у відділенні охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВОС-103061А у військовому званні «солдат», при невстановлених обставинах та у невстановлений час та день, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, придбав осколкову наступальну ручну гранату типу М67, яка відноситься до категорії бойових припасів, виготовлена промисловим способом та придатна для здійснення вибуху.

В подальшому ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.178 Цивільного кодексу України, п.п.2.1, 2.3.2, 13.1, 14.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21.08.1998 року, п.2 додатку № 1 до Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час та день, без передбаченого законом дозволу, тримаючи вказаний бойовий припас при собі, вчинив незаконне носіння до іншого володіння особи, а саме: автомобілю ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , де почав його зберігати, чим вчинив зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 26.01.2024 року в період часу з 12 години 51 хвилина до 13 години 03 хвилини, на підставі ухвали слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26.01.2024 року, слідчим слідчого відділення відділення поліції № 1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в іншому володінні особи, а саме: автомобілі ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 проведено санкціонований обшук, в ході якого було виявлено та вилучено осколкову наступальну ручну гранату типу М67, яка відноситься до категорії бойових припасів, виготовлена промисловим способом та придатна для здійснення вибуху, котру останній зберігав без передбаченого законом дозволу.

Органом досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України як носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

22.03.2024 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000048, та підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_3 за ч.1 ст.263 КК України. Також, сторонами досягнуто домовленостей щодо узгодженого покарання ОСОБА_3 у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ч.1 ст.58 КК України замість призначеного покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця строком на 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які зрозумілі сторонам, та які передбачені ст.ст.473, 476 КПК України

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджені в ній вид та розмір покарання. При цьому, ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого.

Згідно ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює характер обвинувачення, беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, і повністю визнав фактичні обставини справи, встановлені слідством та викладені в обвинувальному акті.

Прокурор та підозрюваний в присутності захисника добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України. Підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні.

Суд, шляхом проведення опитування сторін судового провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, є вйськовослужбовцем, має постійне місце проживання та місце реєстрації.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який приймає безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку російської федерації проти України, наявність пом`якшуючих покарання обставин і відсутність передбачених ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання винної особи, беззастережне визнання ним винуватості, суд погоджується з визначеними в угоді про визнання винуватості видом і мірою покарання.

Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим та призначити узгоджені сторонами вид та міру покарання.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався, і суд не вбачає підстав для його застосування на час до набрання даним вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 25.01.2024 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048, укладену між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.58 КК України замість призначеного покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведення судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/104-24/4107-ВТХ в розмірі 1514,56 грн.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1