Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 30.10.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, що вилучене 06.10.2023 під час огляду покупця ОСОБА_10 , який здійснював спеціальний слідчий експеримент за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - транспортні засоби: VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006p. в., р/н ТЗ РСНВТ88, vin cod НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN TOUAREG, 2004 p. в., р/н НОМЕР_2 , vin cod НОМЕР_3 ; - документи щодо техогляду, накладні та фіскальні чеки на німецькій мові на 45 арк.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вище зазначену ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на транспортні засоби: VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006 р. в., р/н ТЗ РСНВТ88, vin cod НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN TOUAREG, 2004 р. в., р/н НОМЕР_2 , vin cod НОМЕР_3 скасувати. Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , накласти арешт на зазначені транспортні засоби, які належать ОСОБА_11 , шляхом заборони відчуження та розпорядження, без позбавлення права користування ними. Вважає, що при розгляді даного клопотання слідчий суддя допустив однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вказана ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, не відповідає вимогам ст.370 КПК України, у зв`язку з чим, підлягає частковому скасуванню. Зазначає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_8 , залишено поза увагою, що у справі фактично відсутні правові підстави, з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Посилається на те, що в ухвалі слідчого судді не наведено доказів того, що власник транспортних засобів ОСОБА_8 не є добросовісним їх набувачем. Слідчим суддею не взято до уваги, що проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частини НОМЕР_4 Збройних Сил України, ОСОБА_8 протягом вересня-листопада 2022 року за власні грошові кошти придбав для себе через громадянку ОСОБА_12 на території Республіки Польща два транспортні засоби, а саме: автомобілі VOLKSWAGEN TOUAREG, номер VIN: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_5 та VOLKSWAGEN TOUAREG, номер VIN: НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_6 , які були ввезені на територію України, та не являються гуманітарною допомогою в розумінні поняття, визначеного Законом України «Про гуманітарну допомогу». Вказані обставини підтверджуються відповідними документами. Зазначає, що у кримінальному провадженні, як на момент накладення арешту, так і на даний час ОСОБА_8 про підозру не повідомлялось, а його було допитано лише як свідка. Крім того слідчий подав до слідчого судді клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно після спливу строку, встановленого частиною 5 статті 171 КПК України. Вказує, що про дату і час судового засідання, на якому слідчим суддею вирішувалось питання про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_8 , повідомлено не було. Відтак, клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_8 слідчим суддею було розглянуто за відсутності власника майна, або його представника, копія відповідної ухвали їм не вручалася та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення, як це передбачено ч. 7 ст. 173 КПК України, не надсилалася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які пославсь у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000499 від 22.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що мешканці Житомирської області вчиняють протиправні дії пов`язані з незаконним отриманням прибутку від реалізації гуманітарної допомоги, а саме: двох транспортних засобів, отримувачем яких є військова частина НОМЕР_4 (підрозділи забезпечення 46 ОАМБр, Житомирська область).

19.09.2022 та 07.11.2022 на митну територію України у якості гуманітарної допомоги військовій частині НОМЕР_4 ввезено два транспортні засоби, а саме: VOLKSWAGEN TOUAREG номер кузова, VIN: НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ) та НОМЕР_7 (РСНВТ88) громадянкою України ОСОБА_13 .

В ході проведення оперативно-пошукових заходів встановлено, що вказані автомобілі були виставлені на продаж військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_8 через інтернет сервіс оголошень m.olx.ua: VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006p. в., р/н ТЗ РСНВТ88 за 7500 доларів США (276 434 грн.) та VOLKSWAGE TOUAREG, 2004 р.в., р/н НОМЕР_2 за 200000 грн.

Допитано в якості свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що при огляді веб-сторінок виявлено оголошення на сайті m.olx.ua про продаж транспортних засобів VOLKSWAGE TOUAREG, 2006 р.в., р/н ТЗ РСНВТ88 за 7500 доларів США (276 434 грн.) та VOLKSWAGE TOUAREG, 2004 р.в., р/н НОМЕР_2 за 200 000 грн. При спілкуванні з контактною особою ОСОБА_14 НОМЕР_8 встановлено, що ціна за транспортні засоби нижча ринкової тому, що завезені як гуманітарна допомога. Для огляду та купівлі транспортних засобів необхідно приїхати до дружини, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

06.10.2023 о 11 год. 25 хв. в ході огляду покупця ОСОБА_10 , який здійснював спеціальний слідчий експеримент за адресою АДРЕСА_1 в подвір`ї на відкритій місцевості за добровільної згоди при понятих оглянуто транспортний засіб марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006 р.в, р/н ТЗ РСНВТ88, vin НОМЕР_9 в якому виявлено документи щодо технічного огляду автомобіля, накладні, фіскальні чеки на німецькій мові на 45 арк., та VOLKSWAGEN TOUAREG, 2004 р.в, р/н НОМЕР_10 , vin cod НОМЕР_3 . В ході огляду вилучено транспортні засоби VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006 р.в, р/н ТЗ РСНВТ88, vin cod НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN TOUAREG, 2004 р.в, р/н ТЗ НОМЕР_5 , vin НОМЕР_11 , які поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Житомирській області, що за адресою м.Житомир, вул. Слобідська, 35 та вилучено документи в спецпакеті №7328103 до СУ ГУНП в Житомирській області, що за адресою м.Житомир, Старий Бульвар, 5/37.

Постановою слідчої від 06.10.2023 року вказані автомобілі та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вилучені речі є предметами та знаряддями кримінального правопорушення, їх визнано речовими доказами, а тому з метою їх збереження і проведення у подальшому судових експертиз слідчий просив задовольнити клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному проваджені і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження і використання як доказів у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановлено, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна та третіх осіб, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно вилучене в ході проведення огляду місця події, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

Доводи апелянта про те, що вказані автомобілі, які були ввезені на територію України не являються гуманітарною допомогою в розумінні поняття, визначеного Законом України «Про гуманітарну допомогу», колегія суддів визнає передчасними, та такими, що спростовуються матеріалами провадження, зокрема декларацією про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, інформацією митниці, що згідно наданих митниці документів імпортером вище зазначених транспортних засобів є військова частина НОМЕР_4 та іншими доказами наявними в провадженні, які підлягають належному дослідженню в ході досудового розслідування.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Безпідставними також є доводи апелянта, про те, що ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, як на момент накладення арешту, так і на даний час про підозру не повідомлялось, а його було допитано лише як свідка, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим вимог ч.5 ст.171 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як убачається з матеріалів провадження 06.10.2023 року під час огляду

покупця ОСОБА_10 , який здійснював спеціальний слідчий експеримент за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено майно зазначене в клопотанні слідчого.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчим подано до суду першої інстанції також 06.10.2023 року через засоби поштового зв`язку, що підтверджується наявним в матеріалах провадження конвертом та відбитком штемпеля на ньому.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора подано у строки передбачені ч.5 ст.171 КПК України, тобто, не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Зміст клопотання у повній мірі відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України та слідчим подано достатню кількість доказів в обґрунтування даного клопотання.

При цьому, доводи апелянта про те, що відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, з врахуванням того, що мова йде саме про тимчасово вилучене під час огляду, повідомлення власника майна та його представника про розгляд клопотання було обов`язковим, чого зроблено не було, заслуговують на увагу, однак враховуючи передбачену КПК України можливість оскарження ухвали слідчого судді в апеляційному порядку, апеляційний суд зазначає, що право останнього було поновлено шляхом розгляду поданої в його інтересах апеляційної скарги. Крім того, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, а тому розгляд клопотання слідчим суддею у відсутність власників майна у даному випадку не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна, викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб. Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що арешт майна - це тимчасовий захід, а тому власник майна не позбавлений права звернутися з клопотанням про зняття арешту в разі не проведення слідчих дій з вказаним майном протягом тривалого часу або встановленням обставин, які впливають на необхідність подальшого такого арешту, або у разі , коли підстави для арешту відпали.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є предметом, знаряддям та доказом вчинення кримінального правопорушення та підлягає збереженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 30.10.2023, якою накладено арешт на майно, що вилучене 06.10.2023 під час огляду покупця ОСОБА_10 , який здійснював спеціальний слідчий експеримент за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - транспортні засоби: VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006p. в., р/н ТЗ РСНВТ88, vin cod НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN TOUAREG, 2004 p. в., р/н НОМЕР_2 , vin НОМЕР_11 ; - документи щодо техогляду, накладні та фіскальні чеки на німецькій мові на 45 арк., - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :