ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/758/24 Справа № 214/7654/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривому Розі, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000822 від 22 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, який офіційно не працює, на утриманні має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше судимий:

- 02.03.2023 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст.309 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним за ч. 2 ст. 309 КК України, призначено остаточне покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, вирішено питання про арешт майна, речові докази та судові витрати.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи засудженим останній раз 02.03.2023 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст.309 КК України до 3 років обмеження волі, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та протягом року після засудження за цією статтею знову вчинив умисний злочин за наступних обставин.

Так ОСОБА_8 діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року №60/95?ВР, усвідомлюючи при цьому злочинний характер своїх дій з незаконного обігу психотропних речовин, у невстановлені дату та час, проте не пізніше 22.06.2023, переслідуючи злочинний намір, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, з метою їх особистого вживання без мети збуту, у невстановленому місці, у невстановленої слідством спосіб, незаконно придбав психотропну речовину «метамфетамін» обіг якого обмежено, масою не менше 0,1983 г., та діючи на досягнення свого злочинного умислу направленого на незаконне зберігання психотропних речовин, разом з психотропною речовиною направився до себе додому за адресою: АДРЕСА_3 , де продовжив його незаконно зберігати з метою особистого вживання, без мети збуту.

22.06.2023 в період часу з 09:50 год. до 10:28 год., в ході санкціонованого обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_12 від 15 червня 2023 року, у квартирі АДРЕСА_4 , де фактично мешкає ОСОБА_8 , слідчим було виявлено та вилучено в ході особистого обшуку останнього 9 полімерних трубочок фіолетового кольору з речовиною кристалічного походження.

Загальна маса психотропної речовини «метамфетамін» обіг якого обмежено, яку ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту, складає згідно висновків експертів 0,1983 г.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши положення ст. 75 КК України або ст. 69 КК України. На обґрунтування своїх вимог вказує, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, оскільки даний вид покарання ізолює особу від суспільства.

Під час початку апеляційного розгляду захисником надіслано клопотання про перенесення судового розгляду у зв`язку з неможливістю його явки, при цьому захисник зазначив, про обстріл міста Кривий Ріг напередодні, разом з цим не навів об`єктивних та обґрунтованих підстав неможливості його участі. У зв`язку із викладеним та тим, що участь захисника не є обов`язковою, колегія суддів вирішила провести апеляційний розгляд без участі захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 , який до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В апеляційному порядку висновки суду щодо винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України ніким не оскаржуються, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної захисника обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так, при вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії не тяжкого та особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочини у період іспитового строку, не працевлаштований, на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував та не перебуває, вину визнав повністю, щиро кається.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно вимог ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання судом не встановлено.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Доводи захисника про застосування до ОСОБА_13 .Дю положень ст. 69 КК України є безпідставними.

Так, колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до положень частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; 2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визначення поняття обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сформульовано в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року (справа № 744/884/17; провадження № 51-8413км18). Зокрема, суд виходив з системного тлумачення положень статей 66 та 69 КК України і тих статей спеціальної частини Кодексу, які визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу злочину.

При цьому, обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень статті 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення й іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Перевіряючи наявність вказаних обставин задля можливості застосування положень ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 скоїв умисне кримінальне правопорушення в період іспитового строку, через значно малий період після ухвалення попереднього вироку за аналогічне кримінальне правопорушення, що вказує на схильність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень та протиправних діянь, крім того останній не працює, суспільно-корисливою працею не займається.

Вказане свідчить про відсутність обставин, що істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та не співвідноситься з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення в контексті положень ст. 69 КК України.

Крім того, частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Вказана позиція наведена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 N 7.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення за даним кримінальним провадженням в період іспитового строку, до нього заборонено повторне застосування положень ст. 75 КК України, а тому доводи захисника в цій частині є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи спосіб вчинення умисного нетяжкого злочину в період іспитового строку за аналогічне кримінальне проавопорушення, беззаперечного усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій, що вказує на відсутність стримуючих факторів вчинення інших кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Разом з цим, при сукупності вироків застосовано більш м`який спосіб призначення остаточного покарання, зокрема часткового приєднання невідбутої частини покарання, яка взагалі ОСОБА_8 не відбувалась та становить 3 роки обмеження волі. При цьому судом, до остаточного покарання приєднано лише 1 місяць позбавлення волі.

Враховуючи наведене та вимоги ст. ст. 65, 66 КК України, колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції про призначення міри покарання ОСОБА_8 , будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Отже, колегія суддів вважає, що обране покарання ОСОБА_8 , є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та відсутні підстави для призначення більш м`якого покарання або застосування, як положень ст. 75 КК України, так і положень ст. 69 КК України.

Рішення суду першої інстанції є справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки призначене мінімальне покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000822 від 22 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді