ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1904/24 Справа № 181/513/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої в Іванівській гімназії Межівської селищної ради на посаді вчителя, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року ОСОБА_9 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 :

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Як встановлено судом, ОСОБА_9 01 січня 2023 року приблизно о 08 год. 30 хв. перебувала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 разом із господаркою будинку ОСОБА_7 , де між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ґрунті виниклих неприязних відносин відбувся словесний конфлікт та у ОСОБА_9 у цей час виник протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Після цього ОСОБА_9 01 січня 2023 року приблизно о 08 год. 30 хв., реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, з силою, за допомогою дерев`яної палиці, яку тримала в руках, нанесла ОСОБА_7 декілька ударів, але не менше п`яти ударів в область обличчя та голови. В цей час ОСОБА_7 затулялась від ударів ОСОБА_9 руками та остання нанесла ще декілька ударів, але не менш як один удар по правій руці ОСОБА_7 , заподіявши останній тілесні ушкодження. Після чого сутичка припинилася та ОСОБА_9 покинула домоволодіння.

Таким чином ОСОБА_9 своїми діями спричинила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна правої половини лобної ділянки, садна правої бровної дуги, садна правої виличної ділянки, двох саден нижнього віка правого ока, садна верхньої губи праворуч, гематоми лобної ділянки ліворуч волосяної частини голови, гематоми лівої виличної ділянки, верхнього віка лівого ока з переходом на ліву половину лобної ділянки, гематоми середньої третини зовнішньої поверхні правого плеча, гематоми середньої третини зовнішньої поверхні правого плеча, які по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої ліктьової кістки з незначним зміщенням уламків, яке по своєму характеру відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_9 спричинила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 доби.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, тобто спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року, відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 122 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженою за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про змії місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що при призначенні покарання обвинуваченій судом першої інстанції не застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, зокрема, неправильно застосовано вимоги ст. 76 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Потерпіла в судовому засідання наполягала на призначенні суворого покарання.

Захисник обвинуваченої проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечував.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи разом із змінами до неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію її дій, не виявлено.

Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів, є слушними.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами судового розгляду.

Так відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У ч. 3 ст. 76 КК України передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постановах Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 січня 2019 року (справа №189/1931/17) та від 23 квітня 2020 року (справа №490/7738/19), змінення ухвалою апеляційного суду вироку місцевого суду в частині застосування ч. 1 ст. 76 КК України не збільшує коло обов`язків, покладених на засудженого місцевим судом, оскільки визначені у ст. 76 КК України обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не є видом покарання з огляду на систему покарань, визначену у КК України, а є умовами звільнення особи від відбування покарання, невиконання яких тягне за собою припинення випробування.

Ухвалення апеляційним судом свого вироку, з огляду на положення ст. ст. 420, 421 КПК України, передбачається лише за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання, а також неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до правової позиції, викладеній в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року, норма ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону від 07 вересня 2016 року має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, наведених у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Зменшення обсягу такого обов`язку судом і призначення лише одного з передбачених у ч. 1 ст. 76 КК України не належить до його повноважень і вважається неправильним застосуванням матеріального закону (ухвала ВССУ від 28 вересня 2017 року №5-1153км17).

Проте судом першої інстанції в порушення вимог кримінального закону, на обвинувачену покладено лише обов`язок за п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, без зазначення обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст, 76 КК України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту і у відповідності до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для зміни вироку суду в частині призначеного покарання.

Вимоги потерпілої, оголошені в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку в частині призначення покарання у зв`язку із неправильним застосуванням норми ст. 76 КК України, щодо необхідності позбавлення волі обвинуваченої колегія суддів оцінює критично, оскільки потерпіла своїм правом апеляційного оскарження вироку не скористалась, а судове провадження судом першої інстанції було проведено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Порядок та наслідки спрощеного розгляду були роз`ясненні потерпілій судом першої інстанції, були їй зрозумілі, проти спрощеного судового провадження потерпіла не заперечувала, що підтверджується матеріалами справи.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 122 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженою за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язати: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про змії місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2024 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4