Справа № 442/9112/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/327/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України і призначено йому покарання: - за ч.4 ст.185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі; - за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Вирішено питання про речові доказу.

Згідно оскаржуваного вироку суду, 30 вересня 2023 року близько 18 години 43 хвилини, ОСОБА_7 , перебуваючи у сквері, що на перехресті вул. Володимира Великого та вул. Трускавецької у м. Борислав Львівської області, під час спілкування з ОСОБА_9 вирішив протиправно заволодіти його мобільним телефоном марки Xiaomi Redmi 12 Midnight Black.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , в цей же час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику та бажаючи їх настання, повторно, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на збагачення за рахунок чужого майна, діючи шляхом обману, який виразився у повідомленні неправдивих відомостей щодо необхідності здійснення двох телефонних дзвінків і приховуванні дійсного наміру заволодіти мобільним телефоном потерпілого, переконав ОСОБА_9 добровільно передати йому мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 12 Midnight Black, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , S/N НОМЕР_3 вартістю 5000 грн. 00 коп. Однак, ОСОБА_7 , добровільно переданий потерпілим ОСОБА_9 мобільний телефон не повернув, а покинув місце вчинення кримінального правопорушення, привласнивши та розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 заволодів чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

Окрім цього, згідно Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3275-ІХ від 27.07.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915- IX, та Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-1X), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Так, 20 жовтня 2023 року о 14 год 44 хв ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні торгового залу магазину «Свіжість», де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_10 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проходячи повз стелажі з виставленою на продаж продукцією, вирішив умисно, повторно, таємно викрасти товар.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , в той же час, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій та передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають відвідувачі та працівники магазину «Свіжість», підійшов до одного із стелажів з виставленими на продаж товарами, звідки умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав, взявши в руки товар, а саме 1 упаковку туалетної води марки «Bies» «Віннер 100 мл.» вартістю 345, 56 грн за одиницю продукції та 1 упаковку туалетної води «Bies» «Ай ем виз хім 100 мл.» 345,56 грн. за одиницю продукції, на загальну суму 691,12 гривень, після чого, тримаючи викрадене в руках, вийшов з приміщення торгівельної установи при цьому не розрахувавшись за вказаний товар, та пішов у невідомому напрямку, тим самим викрав чуже майно та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ФОП « ОСОБА_10 » майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 таємно, повторно, викрав чуже майно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного обвинуваченому покарання, а саме на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання є надто суворим. Вважає, що виправлення обвинуваченого можливе і при менш суворому покаранні, зокрема із звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням

Звертаючи увагу на враховані місцевим судом обставини, а саме визнання обвинуваченим вини, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, захисник вказує, що місцевий суд не визнав за можливе застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що не можна враховувати те, що обвинувачений раніше судимий, оскільки покарання за раніше вчинений злочин вже відбуте.

На апеляційний розгляд особа, яка подала апеляційну скаргу, не прибула та про причини неявки не повідомила, хоча про дату та час розгляду справи захисник ОСОБА_6 був повідомлений належним чином ще 06.04.2024 року, про що свідчить корінець поштового повідомлення, а обвинувачений ОСОБА_7 не виявив бажання бути присутнім у судовому засіданні, а отже у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

При апеляційному розгляді прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Крім цього, згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту не оспорює вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України.

Перевіривши апеляційні доводи захисника про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які класифікуються як нетяжкий та тяжких злочини, дані про особу винного, який раніше судимий, позитивно характеризується, його ставлення до скоєного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, у межах санкцій цих статей, у повні мірі відповідає вимогам закону.

Також місцевий суд правильно визначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Апеляційні доводи захисника про те, що не можна враховувати, що обвинувачений раніше судимий, оскільки покарання за раніше вчинений злочин вже відбуте, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно матеріалів справи та з урахуванням положень ст. 89 КК України, обвинувачений вважається раніше судимим.

Крім цього, колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, і за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, відбував покарання як реально так і на підставі застосування до нього положень ст.75 КК України (а.с.48-57).

При цьому, будучи 16 серпня 2023 року звільненим з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання (а.с.47), ОСОБА_7 вже 30 вересня 2023 року та 20 жовтня 2023 року вчинив нові злочини.

Наведені обставини беззаперечно свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 жодних висновків для себе не робить та не бажає ставати на шлях виправлення, а тому колегія суддів приходить до висновку про неможливість призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки вважає, що застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не забезпечить досягнення мети покарання, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: