Справа № 496/3838/23
Провадження № 1-кп/496/34/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, маючого середню освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.11.2022 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, згідно ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в період часу з 2022 року по теперішній час діючи систематично, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з мотивів явної неповаги до існуючих норм життя, спровокував словесний конфлікт, в ході якого виражався нецензурними словами, відносно своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з якою він проживає в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті систематичних протиправних дій, ОСОБА_7 протягом року неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері з якою він проживає в одному помешканні ОСОБА_5 .

Так, 09.02.2023 року згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області (справа №496/916/23), ОСОБА_7 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 173-2 КпАП, а саме: 31.12.2022 року ОСОБА_7 вчинив психологічне насилля до своєї матері ОСОБА_5 , виражався нецензурною лайкою, за що на нього судом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, 09.02.2023 року згідно постанови Біляївського районного суду (справа №496/343/23), яка набрала законної сили, в якій ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КпАП, а саме: 09.01.2023 року, 10.01.2023 року, 11.01.2023 року, 12.01.2023 року, 13.02.2023 року ОСОБА_7 знаходився за адресою АДРЕСА_1 , чим порушив заборону термінового заборонного припису, а саме - залишення місця проживання постраждалої особи, за що на нього судом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Також, 09.03.2023 року згідно постанови Біляївського районного суду (справа №496/173/23), яка набрала законної сили, в якій ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КпАП, а саме: 06.01.2023 року ОСОБА_7 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив заборону термінового заборонного припису, саме залишення місця проживання постраждалої особи, за що на нього судом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

11.05.2023 року ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи систематично, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, спровокував словесний конфлікт, в ході якого виражався нецензурними словами, відносно своєї матері, ОСОБА_5 , у вигляді словесних образ і приниження гідності останньої, з якою він проживає в одному помешканні, що призвело до змін в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок вчиненого відносно неї систематичного домашнього насильства, яке мало місце в період з 2022 рік по 2023 рік. Скоєння домашнього насильства відносно ОСОБА_5 є психотравмувальним для потерпілої та останній завдані психологічні, моральні страждання.

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі та додати невідбуту частину строку відбуття покарання за попереднім вироком Біляївського районного суду Одеської області від 01.11.2022 року, в загальному, призначивши строк відбування покарання 5 років 1 місяць.

Захисник обвинуваченого при визначенні міри покарання просив врахувати повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті.

Обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати та не позбавляти його волі.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала думку прокурора.

В ході судового розгляду, судом дослідженні письмові докази, які підтверджують обставини скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме:

- Протоколом про скоєння адміністративного правопорушення від 05.01.2023 року серія ВАВ № 542322, згідно якого на ОСОБА_7 , було складений вказаний протокол, через вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_5 ;

- Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 05.01.2023 року серія НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_7 ;

- Протоколом про скоєння адміністративного правопорушення від 06.01.2023 року серія ВАВ № 542097, згідно якого на ОСОБА_7 , було складений вказаний протокол, через порушення заборони термінового заборонного припису;

- Протоколом про скоєння адміністративного правопорушення від 09.01.2023 року серія ВАВ № 810327, згідно якого на ОСОБА_7 , було складений вказаний протокол, через порушення заборони термінового заборонного припису;

- Протоколом про скоєння адміністративного правопорушення від 10.01.2023 року серія ВАВ № 542099, згідно якого на ОСОБА_7 , було складений вказаний протокол, через порушення заборони термінового заборонного припису;

- Протоколом про скоєння адміністративного правопорушення від 11.01.2023 року серія ВАВ № 810328, згідно якого на ОСОБА_7 , було складений вказаний протокол, через порушення заборони термінового заборонного припису;

- Протоколом про скоєння адміністративного правопорушення від 12.01.2023 року серія ВАВ № 542100, згідно якого на ОСОБА_7 , було складений вказаний протокол, через порушення заборони термінового заборонного припису;

- Протоколом про скоєння адміністративного правопорушення від 13.01.2023 року серія ВАВ № 810329, згідно якого на ОСОБА_7 , було складений вказаний протокол, через порушення заборони термінового заборонного припису;

- Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 01.11.2022 року за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, згідно ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 3 роки;

- Довідкою-характеристикою, виданою Аваргардівською селищною радою Одеського району Одеської області від 15.05.2023 року на ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується негативно, від мешканців громади надходять скарги щодо порушення громадського порядку, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не займається трудовою діяльністю.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Встановлені судом обставини вчинення ним кримінального правопорушення, підтверджуються безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які були зазначені вище, а позиція обвинуваченого спростовується оцінкою цих доказів у порядку передбаченому ст. 94 КПК України.

Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, потерпілої ОСОБА_5 , досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України за ознаками умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство).

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняє фізичне та психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_7 , з якою проживає в одному помешканні.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії нетяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, відносно ОСОБА_5 матері - інваліда першої групи Б по зору, яка потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10-ААВ № 793931 від 18.03.2016 року, соціальне та матеріальне становище ОСОБА_7 , стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, визнання вини, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, визнання щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи, яка має інвалідність; вчинення злочину щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, в межах санкції ст. 126-1 КК України.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 м`якшого покарання у виді громадських робіт або домашнього арешту, так як вважає, що таке покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 .

При цьому, суд враховує, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 01.11.2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 роківіз застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений на іспитовий строк 3 роки.

Відповідно до ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На думку суду, вчинення обвинуваченим злочину в період невідбутого покарання під час іспитового строку свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, схильність до злочинної діяльності і вперте небажання ставати на шлях виправлення.

Тому суд на підставі ст. 71 КК України, вважає за необхідне до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене ОСОБА_7 за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 01.11.2022 року.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Володіна проти рф, Левчук проти України зазначив, що домашнє насильство є порушенням ст.ст.3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу. Постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч.2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Враховуючи, що покарання призначено у вигляді реального позбавлення волі та зважаючи на те, що останній у судові засідання, призначені на 08.09.2023 року, 16.01.2024 року, 23.02.2024 року, 08.04.2024 року, 29.05.2024 року не прибув без поважних причин, суд вбачає наявність ризику ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання, пов`язаний із призначенням йому реальної міри покарання та наявність ризику продовження злочинної діяльності.

Відтак, єдиним дієвим заходом, який може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та виконання ним процесуальних обов`язків, є тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати, понесені на залучення експерта, відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-376, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Біляївського районного суду Одеської області від 01.11.2022 року і остаточно призначити до відбування покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і утримувати його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор»,затримавши його в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обчислювати з моменту фактичного затримання.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, захиснику, потерпілій та прокурору.

Відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1