Справа № 456/3398/23
Провадження № 1-кп/456/104/2024
УХВАЛА

про продовження строків тримання під вартою

04 квітня 2024 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий при розгляді обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001630 від 01.09.2014 відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з застосуванням засобів електронного контролю,

в с т а н о в и в :

В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження № 0001630 від 01.09.2014 відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор просить суд продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки вважає, що ризики, котрі слугували підставою для застосування та продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, станом на даний час надалі не відпали, з огляду на що, виходячи із статей 177-178, 183 КПК України, є достатні підстави саме для подальшого продовження строку раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, а не для зміни чи скасування цього запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання покликається на те, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України доводиться характером інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та усвідомленням можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі, а тому обвинувачений може переховуватися від суду під тиском можливого відбуття покарання за вчинення особливо тяжкого злочину. Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України вважає прокурор доводиться тим, що ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, намагався ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності. Після вчинення злочину обвинувачений закопав тіло ОСОБА_8 в лісосмузі, а також позбувся телефону потерпілої, який міг бути використаний як речовий доказ у справі. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України вважає прокурор доводиться поясненнями представників потерпілих про те, що потерпілі побоюються за своє життя, більше того такі, як і свідки ще не допитані в судовому засіданні. Про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України вважає прокурор свідчить той факт, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний злочин.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Захисник ОСОБА_4 заперечила клопотання прокурора, вважає, що прокурор в судовому засіданні не довів ризики, передбачені КПК України. Просить суд застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю. Просить врахувати, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження його строків, ОСОБА_5 з`являвся на всі виклики до слідчого, у нього вдома проведено обшук та було вилучено автомобіль, він міг покинути територію країни впродовж дев`яти років, що здійснювалося досудове розслідування. Окрім цього, відсутній ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки всі здобуті докази перебувають в розпорядженні сторін кримінального провадження. Щодо ризику впливу на потерпілих, то прокурором не повідомлено про обставини, які б свідчили, що такий ризик існує. Також захисник звернула увагу на те, що письмові докази сторони обвинувачення досліджені, в подальшому сторона обвинувачення не вправі подавати нові докази, залишилося допитати свідків та дослідити речові докази. Вважає обставини, на які покликається прокурор як на докази існування ризиків, наведені в клопотанні вигаданими і такими, що не підтверджені жодними доказами. Крім цього, вважає, що клопотання містить твердження, які порушують принцип презумпції невинуватості особи.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримав.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 клопотання підтримала.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, представників потерпілих, вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, а в клопотанні захисника про застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова застосовано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Підставою для застосування щодо ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу послужило недопущення ризиків переховування останнього від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, його впливу на потерпілих та свідків, та інших ризиків, виходячи також з тяжкості пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та наявних даних про його особу. Окрім цього, при застосуванні вказаного запобіжного заходу забезпечено виконання ОСОБА_5 відповідних процесуальних обов`язків, визначених КПК України.

Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області неодноразово продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Підставою для продовження строку тримання під вартою стали підстави, вказані в ухвалі слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, а також достатні дані вважати, що суспільна небезпека кримінального правопорушення, вчинення котрого ставиться у провину ОСОБА_5 , особа обвинуваченого є достатніми для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, а не для зміни цього запобіжного заходу чи його скасування.

Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_5 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.

Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати: те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а відтак може уникати кримінального переслідування; незаконно впливати на потерпілих та свідків, які судом безпосередньо в судовому засіданні ще не допитані; може знищити, спотворити або сховати будь-які з речей чи документів, оскільки стадія з`ясування обставин та перевірку їх доказами триває; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягався до кримінальної відповідальності.

З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_5 та тяжкості інкримінованого йому діяння, вік та стан його здоров`я, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів, без визначення розміру застави на підставі ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживань владою, затвердженої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 40/34 від 29 листопада 1985 р., до жертв слід ставитись із співчуттям і поважати їхню гідність. Вони мають право на доступ до механізмів правосуддя відповідно до національного законодавства. При цьому слід сприяти тому, щоб судові й адміністративні процедури максимально відповідали потребам жертв, зокрема шляхом забезпечення їм можливості викладу своєї позиції по суті справи і надання належної допомоги на всіх етапах судового розгляду відповідно до національного законодавства.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К (85) 11 «Про положення потерпілого в рамках кримінального права і процесу» підкреслюється, що важливою функцією кримінального правосуддя має бути задоволення запитів і охорона інтересів потерпілого, підвищення довіри потерпілого до кримінального правосуддя, у зв`язку з чим необхідно більшою мірою враховувати запити потерпілого на всіх стадіях кримінального процесу.

В одному з судових засідань представники потерпілих зазначали, що потерпілі мають підстави побоюватися за своє життя та здоров`я, а тому просять продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити.

Суд наголошує увагу на тому, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати; оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а відтак може уникати кримінального переслідування;може незаконно впливати на потерпілих та свідків, шляхом фізичного чи психологічного тиску, а тому застосування до обвинуваченого інших менш впливових запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків та запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

На підставі наведеного відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю, як про це просить захисник у своєму клопотанні.

Той факт, що судом досліджено письмові докази сторони обвинувачення на висновки суду про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою не впливають.

При цьому суд вважає небезпідставними доводи сторони захисту про те, що клопотання прокурора містить формулювання, які порушують принцип презумпції невинуватості.

Такими, зокрема, суд вважає «злочин вчинений», «залишив місце вчинення кримінального правопорушення», «після вчинення умисного вбивства» та ін.

При цьому суд звертає увагу на положення п.13 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Твердження про вчинення певною особою діяння (обвинувачення) це лише процесуальне рішення сторони обвинувачення, прийняте у межах дискреційних прав, наданих КПК, щодо зібраних стороною обвинувачення доказів, навіть з урахуванням відкритих у межах ст. 290 КПК доказів стороні захисту, достатніх для того, щоб скласти обвинувальний акт та звернутися з ним до суду.

Саттею 62 Конституції України передбачено, Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Презумпція невинуватості закріплена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та становить один з найважливіших елементів справедливого кримінального процесу.

У п. 42 Рішення ЄСПЛ «Грабчук проти України», Суд констатує, що презумпція невинуватості може виявлятися порушеною не лише судом, але й іншими державними органами, включаючи прокуратуру. Зазвичай це відбувається тоді, коли прокурор виконує квазісудову функцію, адже він ухвалює рішення стосовно клопотань заявника щодо пред`явленого йому обвинувачення на етапі досудового розслідування (на етапі, що перебуває під повним контролем прокурора). У цьому ж рішенні вказується, що порушення презумпції невинуватості може відбуватися як на стадії судового розгляду, так і під час досудового розслідування.

В рішенні «Криволапов проти України» ЄСПЛ констатував, що необережні публічні заяви представників держави щодо вини особи на етапі розслідування порушують принцип презумпції невинуватості та впливають на неупередженість суду. ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеної прецедентної практики, ст. 6 §2 Конвенції забороняє посадовим особам проголошувати особу винною до моменту її засудження судом. Службовці можуть повідомляти громадськість про обставини розслідування, але лише за умови дотримання належної виваженості та обережності.

На наведене слід звернути увагу сторони обвинувачення з метою недопущення вказаних порушень в майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю відмовити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів - з 04 квітня 2024 року до 02 червня 2024 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та скерувати начальнику ЛСІ УДДУ з ПВП Львівської області для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1