Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4821/24
Номер провадження 1-кс/711/1264/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2024 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах - криміналіст відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , подане в рамках кримінального провадження №0000224 від 13.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ, Одеської обл., громадянина України, з повною вищою освітою, який не є особою з інвалідністю, одруженого, командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «підполковник», учасника бойових дій, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах - криміналіст відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, поданим в рамках кримінального провадження №0000224, внесеним до ЄРДР 13.06.2024 у відношенні ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СУ ГУНП в Черкаській області за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000224 від 13.06.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді командира вказаної військової частини, у військовому званні «підполковник», в порушення вимог ст. 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 31, 32, 49, 58, 101, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього, зокрема, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), піклуватися про підлеглих, дбати про здоров`я підлеглих, вживати необхідних заходів до його зміцнення, бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності, постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, 12.06.2024 близько 22 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні кімнати відпочинку особового складу військової частини НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_2 , де тимчасово дислокувався особовий склад вказаної військової частини, в тому числі, тимчасово проживав солдат ОСОБА_10 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді кухара їдальні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклого неприязного ставлення до останнього, викликаного станом алкогольного сп`яніння потерпілого, в момент, коли потерпілий спав на ліжку, тобто, перебував в безпорадному стані, наніс ОСОБА_10 невстановленим під час досудового розслідування предметом множинні удари по голові, тулубу та кінцівках, внаслідок чого у потерпілого виникла поєднана травма голови, тулубу, кінцівок у виді: черепно-мозкової травми у вигляді субарахноідального крововиливу, переломів 8-12 ребер, перелому рясних та ліктьових кісток, перелому правого бедра та проникаючої травма губи, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_10 помер близько 23 год. 50 хв. 12.06.2024 в салоні автомобіля швидкої медичної допомоги по дорозі в лікарню.

13.06.2024 ОСОБА_5 затриманий в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, фактичний час затримання 18 год. 48 хв.

За вказаним фактом 13.06.2024 розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000224 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

14.06.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Котовськ, Одеської обл., українцю, громадянину України, з вищою освітою, командиру військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «підполковник», учаснику бойових дій, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому повідомлено про підозру у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Причетність ОСОБА_5 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- даними протоколів огляду місця події від 13.06.2024;

- даними протоколу затримання ОСОБА_5 від 13.06.2024;

- даними лікарського свідоцтва про смерть від 13.06.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_11 від 13.06.2024;

- даними протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 13.06.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_12 від 13.06.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_13 від 13.06.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_14 від 13.06.2024;

- показаннями свідка ОСОБА_15 від 13.06.2024;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Як вказує, ініціатор клопотання, вказані матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Також, слідчий зазначає, що необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатись на волі.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 , згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні;

- іншим чином перешкодити кримінальному провадженню;

- продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та/або вчинити нове кримінальне правопорушення.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є наступне.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 має високий ступінь суспільної небезпеки, так як скоєно військовою службовою особою Збройних Сил України, який зобов`язаний показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), піклуватися про підлеглих, дбати про здоров`я підлеглих, вживати необхідних заходів до його зміцнення, бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності, постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права, неухильно дотримуватися положень Конституції України, а також, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Більше того, відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кримінальні правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_5 зумовлені тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Крім цього, запобіжний захід застосовується для того, щоб підозрюваний (обвинувачений) не перешкоджав компетентному органу в перевірці обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину. Отже, на момент повідомлення особі про підозру існує лише припущення щодо її винуватості, для обґрунтування або спростування якого триває процедура збирання доказів.

За таких умов застосування будь-якого запобіжного заходу, а особливо тримання під вартою, потребує особливої уваги з боку слідчого судді (суду) та обов`язкового переосмислення цього запобіжного заходу з боку громадськості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Слідчий зазначає, що на сьогоднішній день наша країна переживає один з найскладніших періодів в історії, коли питання незалежності та суверенітету перебуває на вустах у кожного свідомого громадянина та патріота, коли військовослужбовці приймають участь в стримані збройного агресії збройних сил російської федерації, захищають незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України від збройної агресії ворога, однак дії, які кваліфікуються ОСОБА_5 є аморальними та викликають реальний суспільний резонанс.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за його вчинення санкцією вказаної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 усвідомлюючи свою вину та невідворотність суворого покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років (тяжкий злочин), може ухилятись від органів досудового розслідування та суду.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_5 матиме змогу незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема на :

- свідків понятих, які були присутні під час проведення огляду місця події та затримання останнього, а також осіб, які були присутніми під час його проведення;

- свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які були безпосередньо очевидцями події та обізнані про обставини вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що на даний час є реальні підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може на них незаконно впливати, шляхом підкупу, вмовлянням та/або застосуванням погроз та фізичного насильства, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження та судового розгляду, зокрема в частині відмови надання ним показань або зміни показань.

Крім того, свідки в кримінальному провадженні із числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 перебувають у відносинах підлеглості з підозрюваним ОСОБА_5 , оскільки останній для них є прямим начальником, у зв`язку з чим, крім іншого, має дисциплінарний вплив щодо них.

Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може виразитися у створенні підозрюваним, який обіймає керівну посаду у військовій частині НОМЕР_1 штучних доказів та підбурюванні осіб, зокрема, з числа військовослужбовців своєї військової частини, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій.

Перебуваючи на волі підозрюваний може вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки вчинення ним насильницького кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, свідчить про його агресивну поведінку та здатність до вчинення нових злочинів, небажання ставати на шлях виправлення.

Також ініціатор клопотання вказує, що ОСОБА_5 притягувався раніше до кримінальної відповідальності, зокрема, за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 20.11.2017 ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 426 КК на строк 1 рік; ч. 1 ст. 121 КК на строк 6 років; ч. 4 ст. 296 КК на строк 4роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 08 жовтня 2015 року по 20 червня 2017 року включно, а з 21 червня по 20 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Застосовано до ОСОБА_5 положення ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та повністю звільнено його від відбування призначеного покарання за цим вироком.

Незважаючи на те, що ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання та в силу ст. 88 КК України, він не має судимості, таке рішення суду не є реабілітуючим, тобто суд визнав факт вчинення ОСОБА_5 зазначених кримінальних правопорушень.

Викладені обставини безумовно вказують про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто здатність підозрюваного вчинити нове кримінальне правопорушення.

На переконання сторони обвинувачення, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що ОСОБА_5 фактично буде перебувати поза межами виконання обов`язків військової служби, весь свій час буде використовувати на власний розсуд, матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, зокрема, зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, що об`єктивно може зашкодити встановленню істини у цій справі, а також є підстави вважати, що у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний змінить місце проживання (перебування), що може негативно вплинути на подальше проведення досудового розслідування.

У разі обрання альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчий вважає за доцільне, з урахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, беручи до уваги аморальність можливого вчинення кримінального правопорушення у період дії правового режиму воєнного стану, визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн.

Саме такий розмір застави на думку органу досудового розслідування та прокуратури буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у підозрюваного ОСОБА_5 бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків.

Разом з тим, у разі внесення застави, ініціатор клопотання просив покласти на ОСОБА_5 , обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборонити спілкування із свідками та потерпілим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

На підставі викладеного, слідчий, за погодженням з прокурором, просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ньому та додані до нього докази. Прокурор додатково вказав, що підозра, пред`явлена ОСОБА_5 , не зважаючи на те, що досудове розслідування триває лише два дні, є досить обґрунтованою, зважаючи на вказані в клопотанні обставини та зібрані на даний час докази. Крім того, зауважив на існуванні реальних та достатньо обґрунтованих ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказані в клопотанні. Зокрема просив суд врахувати те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, яка йому загрожує в разі визнання його винним у вчинені вказаного кримінального правопорушення, він може переховуватись від слідства та суду. Також, зазначав, що свідками вчинення даного злочину є військовослужбовці, які безпосередньо підпорядковані підозрюваному, а тому, ОСОБА_5 , використовуючи своє службове положення та авторитет серед військовозобов`язаних зможе впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними свої показів чи відмови від дачі показань для подальшого уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_5 зможе впливати на свідків, які були залучені до проведення слідчих (процесуальних) дій як поняті, а також на свідків, які були присутні про приведенні таких слідчих (процесуальних) дій. Враховуючи, що органом досудового розслідування не встановлено та не вилучено знаряддя вчинення злочину та не встановлено всіх обставин його вчинення, то перебуваючи на волі підозрюваний, створюючи штучні докази, зможе чинити перешкоди слідству у встановленні всіх обставин вчинення кримінального правопорушення. На переконання сторони обвинувачення, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є досить обґрунтованим, зважаючи на обставини вчинення даного злочину, а також наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , хоча відповідно до ст. 88 КК України останній вважається таким, що немає судимостей, проте даний факт не може лишатись поза увагою суду, оскільки ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні знову підозрюється у вчиненні насильницького злочину. Жоден інший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. В органу досудового розслідування, на даний час відсутні відомості щодо неможливості обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я. Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який призвів до загибелі людини, сторона обвинувачення просила не застосовувати щодо останнього альтернативний запобіжний захід. Проте, в разі, якщо слідчий суддя дійде висновку щодо застосування альтернативного запобіжного заходу, прокурор просив визначити підозрюваному заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Слідчий ОСОБА_4 повністю підтримав позицію прокурора та просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Додатково вказав, що незважаючи на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження знаходиться на початковій стадії, органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які б свідчили про вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_5 . Крім того зауважив, що свідками події, є військовослужбовці, які знаходять в його підпорядкуванні та бояться давати покази проти свого командира.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував свою причетність до кримінального правопорушення, у вчиненні якого його підозрює сторона обвинувачення. При цьому вказав, що він перебував поза межами місця дислокації особового складу військової частини. Близько 23 години йому зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що солдат ОСОБА_10 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Йому невідомо що сталось з потерпілим, але він не вчиняв відносно нього жодних протиправних дій, лише намагався його розбудити. Ризики зазначені в клопотанні є надуманими і необґрунтованими. Просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти клопотання сторони обвинувачення та просив суд відмовити в його задоволенні, з огляду на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення. Зокрема зазначив, що органом досудового розслідування не надано переконливих доказів, які б вказували на вину його підзахисного, все обвинувачення ґрунтується на показах одного свідка ОСОБА_11 . На підтвердження вини не наведено жодного реального факту, що вказував би на вчинення саме ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке розслідується в даному кримінальному провадженні. Органом досудового розслідування не надано належних доказів того, що його підзахисний буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду, дійсно впливатиме на свідків, перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні. Заперечував проти доводів прокурора щодо обґрунтування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в силу ст. 88 КК України ОСОБА_5 вважається таким, що не має судимостей. Просив врахувати, що його підзахисний є військовослужбовцем у званні підполковника, позитивно характеризується командуванням, яке цінує заслуги ОСОБА_5 перед Батьківщиною та його внесок у боротьбі із збройною агресією російської федерації. Також, ОСОБА_5 одружений з ОСОБА_16 , яка є особою з інвалідністю другої групи у зв`язку з онкологічним захворюванням та яка перебуває на утриманні останнього. Крім того, син підозрюваного ОСОБА_17 також військовослужбовець, який вважається зниклим безвісти з грудня 2022 року. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого в обранні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію свого колеги та просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого у зв`язку з необґрунтованістю підозри її підзахисного у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання та документи надані стороною захисту, допитавши свідків, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріали зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Черкаській області за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000224 від 13.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

13.06.2024 ОСОБА_5 було затримано та 14.06.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 13.06.2024; протоколом затримання ОСОБА_5 від 13.06.2024; даними лікарського свідоцтва про смерть від 13.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_11 від 13.06.2024; протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 13.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_12 від 13.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_13 від 13.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_14 від 13.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_15 від 13.06.2024.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" N 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Таким чином, на думку слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази переконали б неупередженого спостерігача в тому, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Стосовно позиції сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, то фактично адвокат та підозрюваний дають оцінку доказам, зібраним стороною обвинувачення на даному етапі розслідування на предмет їх належності та допустимості, що є на цей час передчасним. Крім того, позиція сторони захисту, фактично не виключає можливість застосування до ОСОБА_5 , який є підозрюваним, запобіжного заходу, відповідно до ст. 176 КПК України.

Також, слідчий суддя враховує покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , надані в судовому засіданні, які зазначали, що ОСОБА_5 є досвідченим бойовим командиром, користується авторитетом серед військовослужбовців, має бездоганну репутацію, приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації, в результаті чого був поранений, проте враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, висвітлені в підозрі у даній редакції, вказані характеризуючі дані не свідчать про відсутність підстав вважати про можливе вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При встановленні наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за інкримінований в провину ОСОБА_5 злочин, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі, отже у разі засудження останнього за ч. 2 ст. 121 КК України до нього не може бути застосовано ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_5 одружений, має постійне місце проживання, позитивні характеристики за місцем служби, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, вказані захисниками характеризуючі дані, не можуть бути вирішальними та такими, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо наявності ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду.

Що стосується ризику впливу на свідків, які були залучені до проведення слідчих (процесуальних) дій в якості понятих та які були присутні під час їх проведення, а також свідків з числа військовослужбовців, які перебувають в безпосередньому підпорядкуванні підозрюваного, який є їхнім командиром та має на них дисциплінарний вплив, слідчий суддя враховує встановлену кримінальним процесуальним законодавством процедуру отримання показань на стадії судового розгляду, відповідно до яких, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Отже зазначений ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

Крім того слідчий суддя враховує, що на даному етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні органом досудового розслідування ще не встановлено всіх обставин вчинення злочину та не встановлено і не вилучено знаряддя вчинення злочину, а тому перебуваючи на волі ОСОБА_5 матиме можливість створити штучні докази для викривлення дійсних обставин справи та перешкоджатиме кримінальному провадженню з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя враховує обставини та мотиви інкримінованого в провину ОСОБА_5 злочину, а також аморальність дій суб`єкта кримінального правопорушення, як командира військової частини, які кваліфікуються останньому. Крім того, як встановлено з матеріалів долучених до клопотання, підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого проти життя та здоров`я людини, однак був звільнений від призначеного покарання, на підставі ЗУ «Про амністію 2016 року», в силу ст. 88 КК України є таким, що не має судимості. Проте, на думку слідчого судді, вказане вище свідчить про відсутність гарантій належної правомірної поведінки підозрюваного та необхідність застосування до нього суттєвих заходів процесуального примусу.

Щодо доводів сторони захисту стосовно недоведеності належними доказами існування вказаних ризиків, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначений дій.

Отже, слідчий суддя, на підставі наданих матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, також враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків. Крім того, слідчий суддя вважає, що є неможливим застосування до підозрюваного таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт.

Так, враховуючи особливості події кримінального правопорушення (місце, мету, спосіб, засоби вчинення, участь у його вчиненні, тощо), яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, направленим проти життя та здоров`я особи, яке відповідно до ст. 3 Конституції України, визнається найвищою соціальною цінністю, вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки його поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування..

Щодо застосування особистої поруки слід зазначити наступне.

Особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу (ч. 1 ст. 180 КПК України).

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку обвинуваченого.

Довіра до поручителя перш за все полягає в усвідомленні суду того факту, що поручитель зможе сприяти досягненню мети запобіжних заходів та виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно ч. 2 ст.180 КПК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

До слідчого судді надійшла заява ОСОБА_19 про особисту поруку відносно підозрюваного ОСОБА_5 ., відповідно до якого ОСОБА_19 готовий взяти підозрюваного на особисту поруку та ручається за його належну поведінку, зобов`язуючись забезпечити явку і при необхідності доставку до суду на першу вимогу.

У судовому засіданні заслухано ОСОБА_19 , який зазначив, що він є військовослужбовцем ЗСУ, тимчасово виконує обов`язки командуючого військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та знає ОСОБА_5 як відповідального, дисциплінованого командира, який користується авторитетом у підлеглих, може охарактеризувати його лише з позитивного боку, жодних негативних відгуків про нього не чув. Він готовий поручитись за виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України. При цьому вказав, що він ознайомлений з обов`язками та наслідками порушення підозрюваним процесуальних обов`язків.

Суд, визначаючи одного поручителя - особу, яка заслуговує на особливу довіру, повинен встановити чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель (в силу особливих моральних якостей, авторитету, фізичного і психічного стану здоров`я тощо) достатньо впливати на обвинуваченого, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку. Авторитет поручителя визначається його службовим становищем, поведінкою в колективі, побуті, його особистими якостями.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що у суду відсутня будь-яка інформація стосовно особи ОСОБА_19 , яка б давала підстави вважати дану особу такою, яка заслуговує на особливу довіру. При цьому, останнім не було надано доказів, що підтверджують його особу та характеризують його як поручителя, з яких би слідчий суддя міг встановити, чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель достатньо впливати на підозрюваного ОСОБА_5 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 , обставин інкримінованого злочину, тяжкості злочину та суворості покарання за його скоєння.

Звернень від інших осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу, до слідчого судді не надходило.

З урахуванням усіх обставин, встановлених на цьому етапі досудового розслідування, та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід у вигляді особистої поруки, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, на думку слідчого судді, не здатний, на даний час, належним чином забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 , а тому клопотання ОСОБА_19 про особисту поруку за підозрюваного не підлягає задоволенню.

Домашній арешт не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначеним ризикам, зокрема можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки, навіть не виконуючи обов`язків військової служби як командира військової частини, ОСОБА_5 матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, зі свідками у кримінальному провадженні, з числа військовослужбовців, які перебувають у його підпорядкуванні, що об`єктивно може зашкодити встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

На переконання сторони обвинувачення, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що ОСОБА_5 фактично буде перебувати поза межами виконання обов`язків військової служби, весь свій час буде використовувати на власний розсуд, матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, зокрема, зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, що об`єктивно може зашкодити встановленню істини у цій справі, а також є підстави вважати, що у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний змінить місце проживання (перебування), що може негативно вплинути на подальше проведення досудового розслідування

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню та обирає підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 11.08.2024.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Слідчий суддя, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при обранні запобіжного заходу, оскільки останньому повідомлено про підозру за ч.2 ст. 121 КК України, що потягло загибель людини.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах - криміналіст відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , подане в рамках кримінального провадження №0000224 від 13.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 11.08.2024 включно з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» МЮУ.

Строк тримання під вартою обраховувати з моменту затримання 13.06.2024.

Строк дії ухвали визначити до 11 серпня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання ОСОБА_19 про застосування відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжного заходу у виді особистої поруки відмовити.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, його захиснику, слідчому, прокурору, направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» МЮУ.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1