УХВАЛА

17 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 242/1860/22

провадження № 51-2004 ск 24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 22 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2024 року і

встановила:

як убачається із тексту касаційної скарги, засудженим порушується питання про перегляд ухвалених судових рішень у касаційному порядку.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при постановленні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак, засуджений вказаних вимог не дотримався.

Окрім цього, заперечуючи законність свого засудження, скаржник не наводить обґрунтування неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою обов`язкове скасування оспорюваних рішень на підставах, передбачених п.п 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення ст. 412, 413 цього Кодексу.

Також не вказує й на конкретні порушення вимог закону, які, на його думку, були допущені апеляційним судом при перевірці вироку за доводами його апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК України, а відтак, й немає обґрунтування незаконності ухвали цього суду.

Частиною 1 ст. 436 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Сформульовані засудженим у його касаційній скарзі вимоги про скасування вироку місцевого суду не відповідає положенням ст. 436 КПК України, якою визначені рішення, які вправі ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. З касаційної скарги не вбачається, яке рішення має ухвалити касаційний суд щодо ухвали апеляційного суду. Отже, засудженому необхідно визначитись із предметом оскарження.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Ураховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

Також суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженомуйого право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі- КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).

Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від

2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від

24 травня 2016 року № 1487/5).

Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.

Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Що стосується клопотання засудженого про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, то в силу ст. 430 КПК України, дане питання вирішується судом також після відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 22 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2024 року залишити без руху та надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3