Дата документу 29.05.2024 Справа № 334/3664/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3664/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/339/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмут, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який має середню освіту, на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого місця проживання не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 жовтня 2016 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт;

- 20 лютого 2019 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 2 роки. На підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2021 року звільнений від відбування покарання за закінченням випробувального терміну;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 липня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України, протягом іспитового строку покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити, застосувати вимоги ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання; здійснити судовий запит на обласний ТЦ КСП (військомат), чи призваний обвинувачений на військову службу - коли і ким саме; у випадку призову останнього на військову службу, просить зупинити судове (апеляційне) провадження до закінчення військової служби обвинуваченого.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 опинився у вкрай складних життєвих обставинах - виїхав до м.Запоріжжя з рідного міста Бахмут, де йшли бойові дії і який вщент зруйнований, водночас втратив все майно, що в нього було, опинився без будь-яких засобів існування, без житла та знайомих, голодував і тому скоїв крадіжку.

Згідно з вироком суду, 03 березня 2023 року у вечірній час ОСОБА_6 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме банківську картку АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_9 залишила без нагляду в банкоматі. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, о 16 годині 06 хвилин, здійснивши покупку в магазині «АТБ», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 на суму 259 грн 10 копійок, та о 16 годині 19 хвилин, здійснивши покупку в магазині «Сільпо», що розташований за адресою: АДРЕСА_4 на суму 471 грн 27 копійок. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 730 грн 37 копійок.

Указами Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації на всій території України введено воєнний стан та впроваджено визначені ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше судимий, але був звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням випробувального терміну, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, згідно з довідкою №1827- від 21 жовтня 2022 року є внутрішньо переміщеною особою з м. Бахмут Донецької області.

Обставиною, яка згідно з вимогами ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_6 , судом визнано - щире каяття.

Обставин, які згідно з вимогами ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі на мінімальний строк, та водночас, про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України.

Виходячи з того, що обвинуваченому було призначене мінімальне покарання, передбачене законом за вчинене ним кримінальне правопорушення, та звільнено від відбування цього покарання з випробуванням, доводи захисника про суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Обставини, на які посилається захисник, були враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання буде необхідним і достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження, відомості про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, відсутні обставини, що обтяжують покарання, разом з тим, ОСОБА_6 є особою раніше судимою за вчинення аналогічних правопорушень, шкода завдана злочином, не відшкодована, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим.

Таким чином, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 липня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4