ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/820/24

Провадження № 11-кп/4820/441/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді- доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ізяславськогорайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , у слідчому ізоляторі до 26.07.2024, включно, без можливості внесення застави.

Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу та по своїй суті суттєво не змінилася обстановка, що дає підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою, оскільки не доведено, що ризик переховування обвинуваченого від органів досудового слідства чи суду існує.

Також не надано підтверджень того, що існує ризик впливу на свідків, потерпілого, у даному кримінальному провадженні, так як він перебуває у місцях позбавлення волі.

Не підтверджено існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, чим порушено вимоги ст.132КПК України.

На думку апелянта, тяжкість вчиненого злочину, також, не може впливати на обрання або продовження строку дії запобіжного заходу.

Захисник уважає, що оскаржувана ухвала містить лише формальності, які не відповідають Європейській практиці.

Обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений, належним чином, про дату, час та місце апеляційного розгляду через адміністрацію ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», з клопотанням про участь в апеляційному розгляді не звертався, в апеляційній скарзі захисника не порушується питання про погіршення його становища, його участь у апеляційному розгляді не є обов`язковою, у зв`язку з чим колегія суддів, з`ясувавши думку присутніх учасників провадження, прийняла рішення про проведення апеляційного розгляду у відсутність обвинуваченого, відповідно до вимог ч.4 ст.401, ч.4 ст.405, 422 КПК України, з урахуванням також позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.10.2023, у справі №211/111/22, провадження №51-3720км23.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання підвартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленняволі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчиненнязлочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, а саме: переховування ОСОБА_7 від суду, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину і йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років; перебуваючи на волі,обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження; може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, потерпілого, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою та які не змінились.

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики: переховування від суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження; вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати та не зменшились.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням підвартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи апелянта про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається в клопотанні прокурор, не підтверджені жодними доказами, є безпідставними.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Посилання сторони захисту на те, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може впливати на обрання або продовження строку запобіжного заходу, позбавлені підстав, з огляду на вищевикладене.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що оскаржувана ухвала суду містить лише формальності, які не підтвердженні жодними доказами у даному провадженні, то такі є безпідставними.

Так, аналіз матеріалів кримінального провадження не дає колегії суддів підстав для висновку, що обраний судом першої інстанції запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому за ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_7 та неодноразово продовжений, є формальністю і не підтверджується наявними доказами у провадженні, оскільки судом першої інстанції досліджувалась доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою до 26.07.2024, та однією із підстав стало те, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії розгляду, а зазначені у клопотанні прокурора ризики, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували на момент обрання запобіжного заходу та його подальшого продовження не зменшилися.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 177, 178, 183, 194, 407, 418, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 26.07.2024, включно, залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2