Справа № 626/2046/24
Провадження № 1-кп/626/224/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м.Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2024 року за № 0000089 відносно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Набережні Челни Татарстан, громадянин України, не працюючий, що має повну середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Красноградського районного суду від 22.03.2024 за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.389 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 22 березня 2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.

ОСОБА_4 в Красноградському районному відділі філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також він був попереджений 29.04.2024, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України. ОСОБА_4 направлений до Красноградського житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства для відбування покарання у виді громадських робіт, куди прибув та відбував покарання з 01.05.2024 по 02.05.2024. В подальшому, від відбування покарання у виді громадських робіт обвинувачений ОСОБА_4 відмовився, тим самим не виконує встановлені обов`язки та порушує порядок і умови відбування покарання. Невідбута частина покарання ОСОБА_4 складає 92 години громадських робіт. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України, ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Частинами 2,3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акту прокурором ОСОБА_5 долучено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч.1 ст.302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.308 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, в заяві ОСОБА_4 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною та висловленою без будь-якого примусу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_4 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом. ОСОБА_4 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття у вчиненному. Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені.

Враховуючи обставини справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, зокрема те, що на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особливості й обставини вчинення, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 міру покарання в межах, встановлених в санкції статті у виді обмеження волі, як необхідне і достатнє для його виправлення і перевиховання та запобігання вчиненню ним нових правопорушень. Суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно правової позиції, викладеної у п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", у разі призначення покарання за кількома вироками суд на підставі ст.71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, приєднує повністю або частково покарання (або його невідбуту частину), яке було призначене за попереднім вироком.

Вимогами абз. 7 ч. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.03.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", передбачено, що при призначенні покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, якою, окрім іншого, є невідбута засудженим частина будь-якого основного покарання.

Як передбачено ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не відбув покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 22 березня 2024 року, при призначенні покарання останньому необхідно застосувати положення ст.71 КК України та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків, приймаючи до уваги положення ст.72 КК України.

При призначенні покарання суд звертає увагу, що ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, вину визнав, розкаявся, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Додатково суд враховує позитивну характеристику щодо обвинуваченого з місця проживання, крім того злочинні дії не заподіяли тяжких наслідків, наявність пом`якшуючих обставин. Вказані обставини пом"якшують покарання і суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого, тому суд вважає вірним відповідно до ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На думку суду, призначене покарання відповідно до ст. 50 КК є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.2 ст.389 КК України покарання у виді одного року обмеження волі .

На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Красноградського районного суду Харківської області від 22 березня 2024 року - 2 дні обмеження волі, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржени до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1