Справа № 943/1817/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/26/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 28.11.2023 року у кримінальному провадженні № 0000342 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Товсте, Заліщицького району, Тернопільської області, яка зареєстрована та проживає АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою медичною освітою, одруженої, яка працює лікарем-акушер-гінекологом у Комунальному некомерційному підприємстві «Буська центральна районна лікарня», судима 27.10.2023 року Буським райсудом Львівської області за ч.1 ст. 140 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнена від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.1 ст. 140 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

представника КНП «Буської ЦРЛ» - ОСОБА_10 ,

встановила:

Захисник обвинуваченої подав апеляційну скаргу на вирок Буського районного суду Львівської області від 28.11.2023, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 49 КК України, звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» про стягнення моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 200000 (двісті тисяч) гривень, як завданої моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень за надання правової допомоги.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» в користь ОСОБА_9 200000 (двісті тисяч) гривень, як завданої моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень за надання правової допомоги.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник обвинуваченої в апеляційній скарзі просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_7 , відмовити у задоволені цивільного позову потерпілої до Комунального некомерційного підприємства «Буська центральна районна лікарня» та ухвалити новий вирок яким закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 140 КК України. Вважає вказаний вище вирок незаконним, необгрунтованим, надуманим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права без дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що судом першої інстанції не прописані у вироку докази, які були встановлені під час судового розгляду, оскільки в порушення вимог вказаного вище чинного законодавства суддею вирок у даному кримінальному провадженні переписаний слово в слово з обвинувального акту та обвинувальної промови публічного обвинувача. Відтак обвинувачення ОСОБА_7 формулювалось судом не на підставі доказів визнаних судом доведеними, а внаслідок переписування обвинувального акту та обвинувальної промови публічного обвинувача.

Апелянт покликається на те, що у вироку суду вказується, що 17.08.2018 вагітна ОСОБА_9 прибула до КНП «Буська ЦРЛ» і обрала для подальшого обстеження і спостереження, ведення вагітності лікаря акушер-гінеколога пологового відділення ОСОБА_7 . Однак, будь-яких доказів, що це відноситься до компетенції лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Буської ЦРЛ судом встановлено не було. Адже вагітна ОСОБА_9 перебувала на обліку в Бродівській жіночій консультації Бродівської ЦРЛ, так як проживала в Бродівському районі і за її вагітністю спостерігала лікар Бродівської жіночої консультації ОСОБА_11 . А судом встановлено, що ОСОБА_7 перебувала на посаді лікаря акушер- гінеколога пологового відділення КНП «Буська ЦРЛ» і спостерігає за вагітними після госпіталізації їх у пологове відділення. І яким чином лікар ОСОБА_7 достовірно могла знати, що у вагітної ОСОБА_9 після 25.08.2018 з`явилась тенденція до переношування вагітності судом у вироку не вказується. Адже вся документація щодо вагітності ОСОБА_9 знаходилася у лікаря жіночої консультації Бродівської ЦРЛ, а направлення для госпіталізації до пологового відділення КНП «Буська ЦРЛ» не видавалось.

У вироку вказано, що лікар ОСОБА_7 була черговим лікарем пологового відділення Буської ЦРЛ, але будь-яких доказів, що лікар ОСОБА_7 була черговим лікарем, за час перебування в пологовому відділенні вагітної ОСОБА_9 з 04.09.2018 по 09.09.2018 судом не вказується. Під час судового розгляду встановлено, що лікарі пологового відділення КНП «Буська ЦРЛ» працюють цілодобово по змінах і статусу чергового лікаря в пологовому відділенні не має. А згідно табеля обліку робочого часу (т.1 а.с.149) працівників пологового відділення Буської ЦРЛ за вересень 2018 року слідує, що лікар ОСОБА_7 працювала 04.09.2018 з 21.00 год. до 00.00 год., 06.09.2018 з 00.00 год. до 09.00 год. - вихідний, 08.09.2018 з 21.00 год. до 00.00 год., 09.09.2018 з 00.00 год. до 09.00 год., 10.09.18 - вихідний. Отже, в інші дні та години спостереження за ОСОБА_9 проводили інші лікарі пологового відділення і їм було відомо про обвиття пуповини кругом шиї плода. І це підтвердив завідувач пологовим відділенням ОСОБА_12 під час допиту в судовому засіданні.

Випадок з ОСОБА_9 мав місце 09.09.2018 після 9.00 год. коли ОСОБА_7 вже не перебувала на зміні, а перебував вже інший лікар і йому було відомо про обвиття пуповини кругом шиї плода. І це підтвердив завідувач пологовим відділенням ОСОБА_12 під час допиту в судовому засіданні.

Також, у вироку вказується, що лікар ОСОБА_7 була лікуючим лікарем вагітної ОСОБА_9 . Однак, будь-яких доказів, що лікар ОСОБА_7 була призначена лікуючим лікарем ОСОБА_13 , за час перебування її в пологовому відділенні з 04.09.2018 по 09.09.2018 судом не вказується та хто з посадових осіб Буської ЦРЛ призначив її і на підставі якого документа лікуючим лікарем. Адже ОСОБА_9 прибула з Бродівського району, де перебувала на обліку в Бродівській жіночій консультації.

Суд у вироку вказує, що 04.09.2018 лікар акушер-гінеколог ОСОБА_7 . оглянула вагітну ОСОБА_9 встановивши їй діагноз: «2 вагітність, 41 тиждень», однак не зазначила відомості про обвиття пуповини кругом шиї плода в діагнозі. Але не вказано яким нормативним документом передбачено зазначати такі відомості в діагнозі вагітної коли такі дані були в історії спостереження ОСОБА_9 . Зокрема, обвиття пуповини було вказано в результатах проведення УЗД 17.08.2018, які на час встановлення діагнозу знаходилися в історії спостереження. І будучи допитаним в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 повідомив суд, що при таких обставинах вказувати в діагнозі відомості про обвиття пуповини кругом шиї плода не потрібно.

Крім цього, у вироку вказано, що у період з 04.09.2018 по 09.09.2018 у межах графіку робочого часу порушила вимоги «Клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність», затвердженого Наказом МОЗ України від 27.12.2007 №901, зі змінами і доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України №417 від 15.07.2011, Локального протоколу вторинної стаціонарної та екстреної медичної допомоги, адаптованого до умов роботи в акушерсько-гінекологічному відділенні Буської ЦРЛ «Переношена вагітність», але не конкретизовано в який саме день та час лікар акушер-гінеколог ОСОБА_7 вчинила вказані порушення та згідно якого графіку робочого часу, ким він складений, затверджений і від якого числа.

А також, судом не вказано, які симптоми були у ОСОБА_9 , що їй необхідно було проводити УЗД (ультразвукове дослідження) плода та дослідження БПП (біометричного профілю плода) і як це необхідно було зробити коли, як повідомив завідувач пологового відділення ОСОБА_12 , в пологовому відділення КНП «Буська ЦРЛ» відсутня посада спеціаліста, який проводить такі обстеження. Тобто яким чином лікар ОСОБА_7 повинна була провести УЗД та БПП судом не прописано.

У той же час, згідно пояснень наданих суду експертом-доцентом кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_15 слідує, що відсутність УЗД та визначення біофізичного профілю плода при поступленні в стаціонар теж могло вплинути на оцінку стану внутрішньоутробного плода, але не на антенатальну загибель плода. Про це вказується у висновку за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_9 (т.1 а.с. 176-180).

Згідно «Клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність», затвердженого Наказом МОЗ України від 27.12.2006 року № 901 в абзаці першому вказано вагітність, що переношується, слід вважати вагітність, яка продовжується більше 42 повних тижнів (294 доби або більше) від першого дня останнього нормального менструального циклу. Вагітна ОСОБА_9 поступила в Буську ЦРЛ на 41 тиждень вагітності, а тому вагітність в останньої не вважається такою, що переношується.

У відповіді на питання слідчого № 6,7 у висновку експерта № 165 від 24.07.2020 вказується про тактику ведення пологів ОСОБА_9 та тактику розродження і, що тактика розродження була обрана лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_7 неправильно. Але плід вже був мертвий до початку пологів. Ппологи у ОСОБА_9 не почалися, а були індуковані при антенатальній загибелі плоду. І це суперечить відповіді на питання слідчого №8 висновку експертизи №7 від 20.02.20200, а саме; «плід на період ведення пологів був вже мертвим, тобто загинув до початку пологів (антенатально) і тому ведення пологів вже ніяк не впливало на стан плоду. Тактика ведення пологів була обрана правильно.

У відповіді на питання слідчого під №4 комісійного експертного висновку №7 від 20.02.2020 вказано, що план ведення пологів не повністю відповідає наказу МОЗ України №901 від 27.12.2007 «Переношена вагітність». Однак, вагітна Довгань поступила в пологове відділення на 41 тижні вагітності, то чому вказується наказ МОЗ України «Переношена вагітність», коли переношена вагітність вважається після 42 тижнів і про що вказується експертами у відповіді на питання під №2 висновку експерта №165 від 24.07.2020 незрозуміло. А саме: «Згідно наказу МОЗУ №901 від 27.12.2006 переношеною слід вважати вагітність в 42 тижні і більше».

У відповіді на питання слідчого №12 комісійного експертного висновку №7 від 20.02.2020 вказано, що безпосередньою причиною загибелі плода ОСОБА_9 була внутріутробна гіпоксія плода, яка розвинулась внаслідок гострого розладу пуповидного кровообігу при затягуванні пуповини довкола шиї на фоні хронічної фетоплацентарної недостатності, що підтверджується гістологічними дослідженнями плаценти і плода.

А в гістологічному дослідженні вказано (плацента - ознаки фізіологічного старіння).

То, з яких даних (документів) експерти виходили вказуючи у відповіді на 12 питання слідчого про хронічну фетоплацентарну недостатність незрозуміло. А суд дану розбіжність до уваги не взяв.

Відповідаючи на запитання слідчого №3, коли необхідно було провести госпіталізацію вагітної ОСОБА_9 , у висновку експерта №165 від 27.04.2020 експерти прописали, що лікар ОСОБА_7 мала об`єктивні підстави госпіталізувати вагітну ОСОБА_9 раніше 04.09.2018. Однак, хто мав вирішувати про госпіталізацію ОСОБА_9 не вказується і на яких підставах. Відповідно до методичних рекомендацій щодо організації акушерсько - гінекологічної допомоги затверджених наказом №417 від 15.07.2011 у розділі, графік візитів вагітної до лікаря, у частині 9-ий візит (41 тиждень вагітності, коли поступила у пологове відділення ОСОБА_9 ) вказується «Якщо вагітна обирає індукцію пологової діяльності - скеруйте її в пологовий стаціонар. Якщо вагітна обирає «очікувальну» тактику ведення запропонуйте їй посилений антенатальний маніторинг, починаючи з 42 тижня вагітності, КТГ 2 рази на тиждень, УЗД з визначенням кількості амніотичної рідини.

Згідно інформованої згоди на комплекс медичних втручань, яка знаходиться в історії вагітної ОСОБА_9 , від 04.09.2018, яка підписана ОСОБА_9 вбачається, що вагітна не обрала індукцію пологової діяльності, а також запланований кесаревий розтин, а обрала очікувальну тактику (а.с.9) Отже, з наведеного слідує, що вагітну ОСОБА_9 не було підстав госпіталізувати і 04.09.2018.

У відповіді на питання слідчого №3, висновку експерта №165, вказується, що лікар ОСОБА_7 порушила вимого наказу МОЗ України №620 від 29.12.2003 «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні, п.1.10 - обґрунтування відмови в плановій госпіталізації. Але п.21 наказу МОЗ України № 310 від 08.05.2014 вказаний наказ МОЗ України № 620 від 29.12.2003 втратив чинність. Випадок з ОСОБА_9 мав місце у вересні 2018.

У відповіді на запитання слідчого під №12 висновку експертів №165 від 24.07.2020 вказано, що згідно п.3.10 Наказу МОЗ №901 при встановленому діагнозі в термін 42 та більше тижнів неефективності попередніх заходів з підготовки шийки матки до розродження та незадовільному стані плода показано оперативне розродження шляхом операції кесаревого розтину. При поступленні ОСОБА_9 в пологовий відділ Буської ЦРЛ був встановлений діагноз 41 тиждень і в неї скарг щодо вагітності не було. Згідно інформованої згоди на комплекс медичних втручань, яка знаходиться в історії вагітної ОСОБА_9 , від 04.09.2018, яку підписана остання, вбачається, що вагітна не обрала індукцію пологової діяльності, а також запланований кесарев розтин.

Отже, з наведеного слідує, що підстав для проведення кесаревого розтину у ОСОБА_9 не було. А у випадку проведення такої операції було б порушення п.3.10 наказу МОЗ №901 та прав вагітної, яка відмовилася від запланованого кесарського розтину.

Верховний Суд висловився щодо неналежного виконання професійних обов`язків медичним працівником наголосивши, що диспозиція ч.1 ст.140 КК України має бланкетний характер, у кожному конкретному випадку судом має встановлюватися, які саме професійні обов`язки покладалися на винну особу і які з цих обов`язків не виконані взагалі, або виконанні неналежним чином і чи є вони в причинному зв`язку.

У той же час, судом у вироку перераховуються пункти обов`язків ОСОБА_7 , які переписані з обвинувального акту та обвинувальної промови прокурора але не вказано, які професійні обов`язки лікар ОСОБА_7 не виконала взагалі, або виконала неналежним чином і як вони є в причинному зв`язку із смертю плода.

Апелянт наголошує, що обвинувачена ОСОБА_7 вини у скоєнні злочину не визнала. При цьому в суді пояснила, що 01.09.2018 року вагітна ОСОБА_9 була оглянута нею із записом КТГ плода (стан плоду був задовільний). Була рекомендована госпіталізація для спостереження за вагітною в стаціонарі, бо наступив 41 тиждень вагітності. На що вагітна ОСОБА_9 сказала, що вона себе добре почуває і першу дитину народила в 42 тижні і лягати в лікарню 01.09.2018 року не буде. У стаціонар вагітна ОСОБА_9 з`явилася 4.09.2018 року. При госпіталізації була оглянута нею разом із заввідділом ОСОБА_12 . Встановлено термін вагітності 41 тиждень та призначено підготовку родових шляхів до пологів через їх не готовність. Від індукції пологів та розродження шляхом кесарського розтину відмовилась, про що є запис в історії пологів. Оскільки робота пологового відділення є позмінною, вагітну ОСОБА_9 спостерігав кожен з лікарів, які були на зміні згідно графіку. УЗД не було проведено в зв`язку з відсутністю лікаря УЗД з пренатальної діагностики. Під час знаходження в стаціонарі вагітна не пред`являла ніяких скарг на свій стан чи стан дитини.

Захисник звертає увагу на те, що з пояснень в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_9 вбачається наступне. Лікарем ОСОБА_7 , з її слів, була заповнена інформована згода на комплекс медичних втручань, де вона відмовилася від індукції пологів, а також відмовилася від запланованого кесаревого розтину. Після чого вона поставила свій підпис в інформативній згоді. Від індукції пологів та від кесаревого розтину вона відмовилася, так як першу дитину вона народжувала сама на 42 тижня вагітності і вважала, що другу дитину буде народжувати так само. Також, ОСОБА_9 повідомила суд, що під час перебування в пологовому відділенні кожен день проводилося прослуховування серцебиття плода. Будь- яких скарг на перебіг вагітності в неї не було. Під час її перебування в пологовому відділенні крім лікаря ОСОБА_7 на зміні перебували і інші лікарі, а також завідувач пологовим відділенням ОСОБА_12

09 вересня 2018 року на нічній зміні перебувала лікар ОСОБА_7 , яка оглянула її, вимірила тиск та запитувала про її стан. Скарг в неї щодо перебігу вагітності не було. Рухи плода вона відчувала. Після 9.00 год. на зміні була інша лікарка. Вона сходила в туалет і вирішила перевірити серцебиття плода. Під час прослуховування серце биття плода чути не було. Було встановлено, що плід завмер.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_9 заяву про притягнення до відповідальності ОСОБА_7 до поліції не писала і не подавала. Це її чоловік зателефонував на 102 коли довідався, що плід завмер.

Крім того апелянт зазначає, що у вироку суд безпідставно вказує, що експерти ОСОБА_14 та ОСОБА_16 підтвердили наведені у висновках судово-медичних експертиз аргументи. Однак, це не відповідає дійсності, так як експерт ОСОБА_16 під час допиту повідомила суд, що вона є судово-медичним експертом і не компетентна в питаннях акушерства. А експерт ОСОБА_14 не зміг відповісти на ряд запитань захисника обвинуваченої ОСОБА_7 , а на окремі запитання відповідав не як експерт, а як громадянин. Окрім цього, експерт ОСОБА_14 будучи допитаним в судовому засіданні повідомив, що наказу про призначення лікаря ОСОБА_7 лікуючим лікарем в експертів не було. Також, експерт ОСОБА_14 пояснив, що лікар ОСОБА_7 не могла без згоди ОСОБА_9 проводити індукцію та плановий кесаревий розтин.

Щодо цивільного позову заявленого потерпілою, то апелянт зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Комунального закладу Буської районної ради «Буська центральна районна лікарня», а тому лікар ОСОБА_7 не може бути відповідачем у даній справі.

У зв`язку з цим апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що представник відділення Комунального закладу Буської районної ради «Буська центральна районна лікарня» для участі у судових засіданнях до суду не викликався, відтак судом першої інстанції стягнуто моральну та матеріальну шкоду з неіснуючого закладу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до наказу головного лікаря Буської центральної районної лікарні №48 від 01.08.1997 року, перебуває на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Комунального закладу Буської районної ради «Буська центральна районна лікарня», правонаступником, відповідно до рішення Буської районної ради №399 від 19.07.2018 року, було Комунальне некомерційне підприємство «Буська центральна районна лікарня», що знаходиться за адресою: 80500 Львівська область, м. Буськ, вул. Львівська, 77 (на даний час КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ»), володіючи вищою кваліфікаційною категорією за спеціальністю лікар акушер-гінеколог, є медичним працівником.

17.08.2018 вагітна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прибула до Комунального закладу Буської районної ради «Буська центральна районна лікарня» (КНП «Буська ЦРЛ»), що знаходиться за адресою: 80500, Львівська область, м. Буськ, вул. Львівська, 77, де користуючись своїм правом вибору лікаря, передбаченим п. «д» ст. 6, ст. ст. 34, 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», обрала для подальшого обстеження і спостереження, ведення вагітності та пологів лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КНП «Буська ЦРЛ» ОСОБА_7 , яка достовірно знаючи, що у вагітної ОСОБА_9 після 25.08.2018 року з`явилась тенденція до переношування вагітності, в порушення вимог п. 3.1. Клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність», затвердженого Наказом МОЗ України від 27.12.2007 року № 901, зі змінами і доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України № 417 від 15.07.2011 року, маючи об`єктивні підстави госпіталізувати її після даного терміну, необґрунтовано відтермінувала госпіталізацію до 04.09.2018 р.

04.09.2018 р. о 13.00 год., при поступленні вагітної ОСОБА_9 у пологове відділення КНП «Буська ЦРЛ», ОСОБА_7 , на виконання своїх професійних обов`язків як лікуючий лікар акушер-гінеколог, а також будучи відповідальним черговим лікарем акушер-гінекологом пологового відділення КНП «Буська ЦРЛ», оглянула вагітну ОСОБА_9 , виставивши їй діагноз: «ІІ вагітність. 41 тиждень», однак не зазначила відомості про обвиття пуповини кругом шиї плоду, про яке їй було достовірно відомо з результатів ультразвукового дослідження від 17.08.2018 р.

У подальшому, ОСОБА_7 у період з 04.09.2018 по 09.09.2018 (у межах графіку робочого часу), перебуваючи у КНП «Буська ЦРЛ, порушуючи вимоги «Клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність», затвердженого Наказом МОЗ України від 27.12.2007 №901, зі змінами і доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України №417 від 15.07.2011, Локального протоколу вторинної стаціонарної та екстреної медичної допомоги, адаптованого до умов роботи в акушерсько-гінекологічному відділенні Буської ЦРЛ «Переношена вагітність» (далі Локальний протокол «Переношена вагітність»), затвердженого наказом головного лікаря Буської ЦРЛ 27.11.2017, а також ст. 6, п. «а» ч.1 ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», п.п. 2.2., 2.3., 2.4., 2.6., 2.7., 2.8., 2.9., 2.10., 2.16., 2.17., 4.1., 5.9., 5.10., 5.11., 5.13., 5.14., 5.16 Посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога, затвердженої 11.04.2017 році № 66 головним лікарем Буської центральної районної лікарні, несучи персональну відповідальність як лікуючий лікар за ведення вагітності у вагітної ОСОБА_9 , неналежно виконала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, надаючи медичну допомогу вагітній ОСОБА_9 в порушення вимог п.3.2. Клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність», затвердженого Наказом МОЗ України від 27.12.2007 № 901 зі змінами та доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України № 417 від 15.07.2011, та відповідного Локального протоколу «Переношена вагітність», володіючи інформацією про те, що в товщі плаценти вагітної ОСОБА_9 наявні кальцинати (що свідчить про старіння плаценти), ступінь її зрілості -3 і наявне однократне обвиття пуповиною довкола шиї плода, не забезпечила належного динамічного спостереження за вагітною ОСОБА_9 та станом її плода, не забезпечила призначення та проведення додаткових обстежень, а саме контрольного УЗД плода, БПП (біометричного профілю плода) і доплерометрії кровоплину в магістральних судинах, не призначила аналіз вагінального вмісту (мазок на флору), не забезпечила ведення карти спостереження за рухом плоду, при наявності у результатах вказаних обстежень, симптомів або ознак загрози для життя плоду, вагітність мала бути завершена ургентним кесаревим розтином.

У зв`язку із недостатнім об`ємом необхідних у даному випадку обстежень лікуючий лікар акушер-гінеколог ОСОБА_7 неправильно обрала очікувальну тактику, що призвело до загибелі плода.

Безпосередньою причиною загибелі плоду ОСОБА_9 була внутрішньоутробна гіпоксія плода, яка розвинулась внаслідок гострого розладу пуповидного кровообігу при затягуванні пуповини довкола шиї на фоні хронічної фетоплацентарної недостатності, що підтверджується гістологічними дослідженнями плаценти і плода.

При своєчасному кваліфікованому наданні медичної допомоги, а саме при вчасній госпіталізації, проведенні повного обстеження і своєчасному розродженні, загибель плоду у ОСОБА_9 можна було б попередити.

Іншими учасниками процесу вирок не оскаржувався.

Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі та скасувати вирок суду першої інстанції, міркування прокурора про залишення без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту, думки потерпілої ОСОБА_9 яка просила не задовольняти апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, а залишити вирок без змін, думку представника цивільного відповідача ОСОБА_10 , який підтримав апеляційні вимоги сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Суд досліджує докази безпосередньо.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положенням ч.1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим. Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 140 КК України.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).

Статтею 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що, зокрема, включає кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дії працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», держава визнає право кожного громадянина на охорону здоров`я і забезпечує його захист. Кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, до якої належать: екстрена медична допомога; первинна медична допомога; вторинна (спеціалізована) медична допомога, що надається за медичними показаннями у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; третинна (високоспеціалізована) медична допомога; паліативна допомога.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, не зважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 140 КК України, її вина у скоєнні злочину доведена, судовий розгляд проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення, а в подальшому ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності передбачених ст. 49 КК України. .

Суд першої інстанції проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи та перевірені в судовому засіданні, з точки зору їх допустимості, належності, об`єктивності та достатності, дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, у вчиненні неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для пацієнтки, яка поступила в медичний заклад у зв`язку з вагітністю для проведення пологів в медичному закладі. Наведені у вироку докази винуватості обвинуваченої у своїй сукупності є логічними і послідовними, які взаємно узгоджуються між собою та відтворюють реальні події, що мали місце за наведених фактичних обставин, які обвинуваченою та її захисниками частково оспорювалися в судовому засіданні. При цьому суд першої інстанції врахував в сукупності всі встановлені обставини подій, які відбулися 09.09.2018 року.

Показання обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона не вчиняла кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст. 140 КК України, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та показами учасників судового процесу.

Вимоги апелянта - адвоката ОСОБА_6 про те, що у вироку переписано все з обвинувального акту, а не описано встановлені безпосередньо в судовому засіданні обставини справи є безпідставними.

Зазначені у вироку обставини, зокрема витяги з висновків експертів, покази експертів та інших свідків були перевірені в судовому засіданні суду першої інстанції і медичні терміни та термінології не можуть бути відтворені по іншому.

На цьому зокрема в суді апеляційної інстанції наголосив прокурор ОСОБА_8 , який зазначив, що суд на власний розсуд формує висновки у вироку на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні фактичних обставин та матеріалів судової справи, кримінального провадження наданого суду стороною обвинувачення. Однак викладення у вироку зазначених висновків експертів, які описані в обвинувальному акті не спростовують встановленого факту неналежно виконання ОСОБА_7 своїх безпосередніх обов`язків стосовно прийняття на облік в пологовому відділені лікарні вагітної ОСОБА_9 , яка первинно прибула туди 17.08.2018 року з результатом УЗД та іншими медичними документами, направленням від лікуючого лікаря. З ультразвукового дослідження вбачалось факт про обвиття пуповини кругом шиї плоду.

Частина перша ст. 140 КК України передбачає відповідальність за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, характеризується виною у формі необережності. Відповідно до ч. 3 ст. 25 КК України, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити. Медичний працівник, недбало поставилася до виконання своїх обов`язків і таке було встановлено судом першої інстанції поза розумним сумнівом.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, через недостатній об`єм обстежень потерпілої ОСОБА_9 , лікар акушер-гінеколог ОСОБА_7 , яка оформляла ОСОБА_9 при поступленні, оскільки перебувала на зміні, та в подальшому спостерігала за пацієнткою по усній домовленості з нею, неправильно обрала очікувальну тактику, що призвело до загибелі плода.

Судом першої інстанції встановлено, що безпосередньою причиною загибелі плоду ОСОБА_9 була внутрішньоутробна гіпоксія плода, яка розвинулась внаслідок гострого розладу пуповидного кровообігу при затягуванні пуповини довкола шиї на фоні хронічної фетоплацентарної недостатності, що підтверджується гістологічними дослідженнями плаценти і плода. При своєчасному кваліфікованому наданні медичної допомоги, а саме при вчасній госпіталізації, проведенні повного обстеження і своєчасному розродженні, загибель плоду у ОСОБА_9 можна було б попередити.

З досліджених під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції письмових доказів, убачається наступне.

ОСОБА_7 відповідно до наказу головного лікаря «Буської ЦРЛ» № 48 від 01.08.1997 перебуває на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КЗБРР «Буська ЦРЛ», володіла вищою кваліфікаційною категорією за спеціальністю лікар-акушер-гінеколог, є медичним працівником.

ОСОБА_7 у період з 04.09.2018 по 09.09.2018 (у межах графіку робочого часу), перебуваючи у КНП «Буська ЦРЛ, порушуючи вимоги «Клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність», затвердженого Наказом МОЗ України від 27.12.2007 №901, зі змінами і доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України №417 від 15.07.2011, Локального протоколу вторинної стаціонарної та екстреної медичної допомоги, адаптованого до умов роботи в акушерсько-гінекологічному відділенні Буської ЦРЛ «Переношена вагітність» (далі Локальний протокол «Переношена вагітність»), затвердженого наказом головного лікаря Буської ЦРЛ 27.11.2017, а також ст. 6, п. «а» ч.1 ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», п.п. 2.2., 2.3., 2.4., 2.6., 2.7., 2.8., 2.9., 2.10., 2.16., 2.17., 4.1., 5.9., 5.10., 5.11., 5.13., 5.14., 5.16 Посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога, затвердженої 11.04.2017 році № 66 головним лікарем Буської центральної районної лікарні, несучи персональну відповідальність як лікуючий лікар за ведення вагітності у вагітної ОСОБА_9 , неналежно виконала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, надаючи медичну допомогу вагітній ОСОБА_9 в порушення вимог п.3.2. Клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність», затвердженого Наказом МОЗ України від 27.12.2007 № 901 зі змінами та доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України № 417 від 15.07.2011, та відповідного Локального протоколу «Переношена вагітність», володіючи інформацією про те, що в товщі плаценти вагітної ОСОБА_9 наявні кальцинати (що свідчить про старіння плаценти), ступінь її зрілості -3 і наявне однократне обвиття пуповиною довкола шиї плода, не забезпечила належного динамічного спостереження за вагітною ОСОБА_9 та станом її плода, не забезпечила призначення та проведення додаткових обстежень, а саме контрольного УЗД плода, БПП (біометричного профілю плода) і доплерометрії кровоплину в магістральних судинах, не призначила аналіз вагінального вмісту (мазок на флору), не забезпечила ведення карти спостереження за рухом плоду, при наявності у результатах вказаних обстежень, симптомів або ознак загрози для життя плоду, вагітність мала бути завершена ургентним кесаревим розтином.

Покликання захисника та обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що остання не була лікуючим лікарем у ОСОБА_9 , оскільки такий термін притаманний лікарям в поліклініці, а не в лікарні, не спростовують того, що саме ОСОБА_7 оформляла вагітну ОСОБА_9 в медичному закладі - Буська центральна районна лікарня у пологове відділення для проведення пологів вагітної ОСОБА_9 .

Згідно обліку змін роботи лікарів в пологовому відділенні лікар ОСОБА_7 , працювала 08.09.2018 року з 21.00 до 00:00 год. і 09.09.2018 року з 00:00 год до 09:00 год. Покликання захисника про те, що статусу чергового лікаря в пологовому відділенні немає, але саме такий термін суд першої інстанції присвоїв лікарю ОСОБА_7 , є недоречними так як графік виходу на роботу складається для всіх працівників лікарні, відповідно люди заступають на зміну чи чергування, оскільки працюють певний термін, зокрема лікар ОСОБА_7 працює на зміні яка триває 12 годин, під час якого надає медичну допомогу хворим, які потребують лікування в стаціонарному відділенні за потреби.

Потерпіла ОСОБА_9 надала в судовому засіданні суду першої інстанції наступні покази, які ніким з учасників процесу не були поставлені під сумнів: «Кожного дня її оглядала лікар ОСОБА_7 . 06.09.2018 ОСОБА_7 виписала свічки для відкриття матки. 08.09.2018 з 20.00 год. на нічне чергування заступила лікар гінеколог ОСОБА_7 , яка її оглянула та повідомила, щоб вона ставила свічки до 10.09.2018, а після цього прийме рішення щодо розродження, оскільки вже минув термін на коли припадали планові пологи. 09.09.2018 біля 09.00 год. зранку проснулася та пішла у туалет. Після цього не відчувала рухів своєї дитини та повідомила про це чергового лікаря. Вони пішли робити запис серцебиття дитини, однак серцебиття не прослуховувалось. Про даний факт була повідомлена ОСОБА_7 , яка прийшла через декілька хвилин, подивилась її на УЗД та повідомила, що плід завмер. Після цього ОСОБА_7 пішла додому, оскільки у неї закінчилось чергування та повідомила їй, що прийде через дві години. В неї були взяті аналізи та близько 14.00 год. поставили капельницю для розродження. Близько 20.00 год. народила мертву дитину. Повідомила, що увесь час вагітності почувала себе добре, процес перебігання вагітності проходив без ускладнень, вчасно здавала усі аналізи та проходила УЗД, дитина була здоровою та ніхто їй не повідомляв про проблеми з дитиною. На її думку причиною смерті її дитини є непрофесійні і халатні дії лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_7 до своїх професійних обов`язків щодо не проведення повністю обстежень, невчасного виявлення лікарем можливості загибелі плоду та не прийняття відповідних мір у межах компетенції. Під час родів їй повідомили, що дитина була обвита пуповиною навколо шиї. Вважає, що якщо б їй призначили і провели повторне УЗД, коли лягла у Буську ЦРЛ, то цей факт був би виявлений раніше і можна було б зберегти життя дитини».

Потерпіла ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції зазначила, що їй не було роз`яснено лікарями про небезпеку для дитини при природньому розродженні з врахуванням її показників стану здоров`я, та лікарі не наголошували на необхідності стимулювання для розроджуваності чи для кесаревого розтину.

Зазначене вище в повному обсязі підтверджує неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 140 КК України. Також це підтверджує час та місце вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Робота стаціонарного пологового відділення лікарні побудовано на формуванні графіків змін робочого часу, зокрема і лікарів. Не зазначення у вироку коли і ким був складений графік робочого часу, як про це наголошує в апеляційній скарзі захисник, не спростовує факту перебування лікаря ОСОБА_7 на робочому місці 08 та 09 вересня 2018 року.

По справі були проведені ряд експертиз, зокрема і комплексна, які були в повному обсязі досліджені в суді першої інстанції, та з них вбачається наступне:

- експертним висновком на виконання наказу № 35 від 18.01.2019 Департаменту охорони здоров`я Львівської ОДА, згідно якого ОСОБА_9 поступила у пологовий відділ Буської ЦРЛ 04.09.2018, ІІ вагітність 41 тиждень. Остаточний діагноз: ІІ термінові роди при вагітності 41-42 тижні, антенатальна загибель плода жіночої статі, одноразове туге обвиття пуповиною довкола шиї. При терміні вагітності 38 тижнів і 6 днів 17.08.2018 ОСОБА_9 пройшла УЗД та виявлено однократне обвиття пуповиною кругом шиї плода. Вагітність протікала без ускладень. На стаціонарному лікуванні не перебувала. Цього ж дня проведено КТГ, стан плода оцінений як задовільний, визначено дату пологів на 25-26.08.2018 і жінка була відпущена лікарем додому. Вагітна ОСОБА_9 поступила у пологовий відділ Буської ЦРЛ 04.09.2018 на 41 тижні вагітності, оглянута лікарем ОСОБА_7 вирішено проводити підготовку шийки матки до пологів піховими свічками, хоча в локальному протоколі записано: при оцінці готовності шийки матки менше 5 балів та терміні вагітності після 41 тижня простагландинами або ламінаріями.

- висновком за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_9 , затвердженим наказом Департамерту ОЗ Слід зауважити, що УЗД із визначенням кровоплину при поступлені проведено не було. Обсяг діагностичних обстежень у неповному обсязі, БПП взагалі не проведено, пацієнт не спостерігався у закладі охорони здоров`я, не повне лабораторно-інструментальне обстеження, недооцінено розміри плода, попри виявлену в загальному аналізі крові анемію легкого ступеня вагітна гематологом не проконсультована, відсутнє УЗД плода при поступлені в стаціонар, доплерометрія кровоплину не проведена. Відсутність УЗД та визначення біофізичного профілю плода при поступлені в стаціонар могло вплинути на оцінку стану внутрішньоутробного плода. ЛОДА № 306 від 07.04.2019, згідно якого у ОСОБА_9 проведено УЗД 17.08.2018 на 38 тижні 6 днів вагітності, вагітність протікала без ускладнень. ОСОБА_9 поступила у пологове відділення Буської ЦРЛ 04.09.2018 з діагнозом ІІ вагітність 41 тиждень, за результатами огляду ОСОБА_7 вирішено проводити підготовку шийки матки до пологів піховими свічками, хоча в локальному протоколі записано: при оцінці готовності шийки матки менше 5 балів та терміні вагітності після 41 тижня простагландинами або ламінаріями. Слід зауважити, що УЗД із визначенням кровоплину при поступлені проведено не було. Згідно протоколу паталогоанатомічного дослідження № 112 від 10.09.2018 антенатальна загибель плода жіночої статі, народженого від ІІ вагітності, ІІ термінових пологів в терміні гестації 41 тиждень спричинена розладами пуповинного кровообігу, внаслідок одноразового тугого обвиття пуповиною довкола шиї. Відсутність УЗД та визначення біофізичного профілю плода при поступлені в стаціонар могло вплинути на оцінку стану внутрішньоутробного плода. Випадок антенатальної загибелі плода у вагітної ОСОБА_9 вважати відворотнім за умови своєчасного родорозрішення. Виявленні недоліки: при поступленні вагітної ОСОБА_9 в пологове відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 не проведено УЗД плода.

- висновком комісійної судово-медичної експертизи №7 від 20.02.2020, згідно якого відповідно до даних УЗД пологи у ОСОБА_9 заплановані на 26.08.2018, стан породіллі задовільний, скарги відсутні, що підтверджується протоколами УЗД. Згідно історії пологів спільний огляд лікуючого лікаря ОСОБА_7 з черговим лікарем ОСОБА_17 09.09.2018 о 10.25 год. скарги на відсутність рухів плоду з 09.00 год. 09.09.2018. Рухи плоду і серцебиття відсутні. О 20.00 год. 09.09.2018 народила мертву дівчинку. Діагноз: 2 вагітність 41 тиждень Роди другі термінові мертвим плодом. Антенатальна загибель плоду, одноразове туге обвиття пуповиною довкола шиї. Діагностичні обстеження проведені не у повному обсязі, а саме: БПП не проведено, неповне лабораторно-інструментальне обстеження, недооцінено розміри плода. Попри виявлену в загальному аналізі крові анемію легкого ступеня вагітна гематологом не проконсультована, відсутнє УЗД плода при поступленні в стаціонар, доплометрія кровоплину не проведена. Вирішено проводити підготовку шийки матки до пологів піховими свічками, хоча в локальному протоколі записано: при оцінці готовності шийки матки менше 5 балів та терміні вагітності після 41 тижня простагландинами або ламінаріями. На TORCH- інфекції обстежена лише один раз. Результати УЗД за 17.08.2018 вказують наоднократне обвиття пуповини кругом шиї плода, кальцинати в структурі плаценти, ступінь зрілості -3. 26.08.2018 та 01.09.2018 лікар ОСОБА_7 невідомо з яких причин перенесла госпіталізацію ОСОБА_9 (аркуш 13 висновку). При відмові вагітної у госпіталізації для проведення пологів необхідно було або зібрати консиліум лікарів, або провести спільний огляд із завідувачем відділенням, а не вирішувати питання одноособово. Таким чином у своєчасній госпіталізації для проведення пологів ОСОБА_9 було відмовлено лікарем ОСОБА_7 у зв`язку із чим її госпіталізували тільки у термін вагітності більше як 41 тиждень. Через те, що ОСОБА_9 при відвідуванні лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Буської ЦРЛ ОСОБА_7 17.08.2018 і 01.09.2018 не була госпіталізована у лікарню, медична документація у вказані терміни не заводилася і записи про обстеження відсутні, причини переносу терміну пологів невідомі. Об`єм проведених обстежень був недостатнім і не відповідав повністю вимогам наказу МОЗ України № 901 від 27.12.2006 «Переношена вагітність». Беручи до уваги термін вагітності (41 тиждень 4 дні), результати попередніх УЗД, слід було зробити контрольне УЗД плода, БПП (біометричний профіль плода) і доплерометрію кровоплину в магістральних судинах, зробити аналіз вагінального вмісту (мазок на флору). При госпіталізації 04.09.2018 у діагноз 2 вагітність 41 тиждень не внесено відомості про обвиття пуповини кругом шиї плоду (виявлено при УЗД 17.08.2018) так як це ускладнює перебіг пологового акту при його консервативному веденні через пологові шляхи і може бути причиною гіпоксично-ішемічного ушкодження головного мозку у дитини. План ведення пологів, вказаний лікарем ОСОБА_7 , при госпіталізації ОСОБА_9 не повністю відповідав наказу МОЗ України № 901 від 27.12.2007. Лікар ОСОБА_7 не призначила проведення контрольного УЗД, БПП (біометричний профіль плода) і доплерометрії кровоплину в магістральних судинах, не призначила аналіз вагінального вмісту (мазок на флору). Після чого, беручи до уваги результати вказаних досліджень та із урахуванням терміну вагітності і внутрішнього акушерського огляду, вона повинна була консілярно із завідувачем відділенням своєчасно вирішити питання про об`єм необхідних заходів щодо підготовки і методів ведення пологів. У ОСОБА_9 при УЗД в терміні вагітності 38 тижнів 6 днів виявлено обвиття пуповиною навколо шиї плоду та кальцинати в товщі плаценти, що могло негативно впливати на розвиток плоду. ОСОБА_9 госпіталізована у Буську ЦРЛ 04.09.2018 із запізненням у терміні вагітності більше ніж 41 тиждень (приблизна дата пологів 25.08.2018), а по результатам УЗД 17.08.2018 видно, що в товщі плаценти вже на той період часу наявні кальцинати, що свідчить про старіння плаценти, ступінь її зрілості -3 і наявне однократне обвиття пуповиною кругом шиї плоду. Все це у комплексі могло бути підставою вирішення питання про розродження вагітної методом кесаревого розтину. При госпіталізації вагітної ОСОБА_9 у пологове відділення 04.09.2018 у зв`язку із недостатнім об`ємом необхідних у даному випадку обстежень, тактика розродження лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_7 була обрана неправильно: без урахування результатів попередніх УЗД, без проведення контрольного УЗД, без визначення БПП (біометричний профіль плода) і доплеметрії кровоплину в магістральних судинах, а також без урахування стану вагітної і термінів вагітності, без узгодження з завідувачем відділення і не відповідала клінічному протоколу МОЗ України № 901 від 27.12.2007. При наявності в результатах обстежень симптомів, або ознак загрози для життя плода, вагітність слід було завершити ургентним кесаревим розтином. Але для цього необхідно було лікуючому лікарю хоча би призначити такі обстеження. Смерть плоду могла бути попереджена за умови своєчасного розродження вагітної ОСОБА_9 . Безпосередньою причиною загибелі плоду ОСОБА_9 у терміні гестації більше ніж 41 тиждень була внутріутробна гіпоксія плода, яка розвинулась внаслідок гострого розладу пуповидного кровообігу при затягуванні пуповини довкола шиї на фоні хронічної фетоплацентарної недостатності, що підтверджується гістологічними дослідженнями плаценти і плода. Лікуючим лікарем ОСОБА_7 з першого дня звернення до неї вагітної ОСОБА_9 17.08.2018 була недооцінена акушерська ситуація: не враховані результати всіх УЗД, не було вчасно (25-26.08.2018) її госпіталізовано для проведення пологів. Госпіталізація була невідомо з яких причин відтермінована на 10 днів. При госпіталізації 04.09.2018 у терміні вагітності більше ніж 41 тиждень, не було взято вагінальний вміст на аналіз, не були проведені контрольне УЗД, БПП і доплерометрія кровоплину в магістральних судинах. Лікуючим лікарем ОСОБА_7 без погодження із завідувачем відділення було обрано тактику ведення пологів. При вчасній госпіталізації, при проведенні повного обстеження і своєчасному розродженні загибель плоду у ОСОБА_9 можна було попередити. За своєчасне розродження вагітної несе відповідальність лікуючий лікар ОСОБА_7

- висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 165 від 24.07.2020, згідно якого підтверджено попередній висновок комісійної судово-медичної експертизи №7 від 20.02.2020, та повторно заначено, що ОСОБА_7 не враховано факт обвиття пуповиною плоду, що свідчить УЗД від 17.08.2018, а цей факт при розробленні тактики розродження і веденні пологів мав бути врахований лікарем ОСОБА_7 , госпіталізація ОСОБА_9 мала бути 25.08.2018, оскільки через дані УЗД від 17.08.2018 лікар ОСОБА_7 мала об`єктивні підстави госпіталізувати ОСОБА_9 раніше 04.09.2018 через старіння плаценти і обвиття пуповини. Загибель плоду можна було попередити. Невідомо з яких причин госпіталізація ОСОБА_9 01.09.2018 була відтермінована лікарем ОСОБА_7 . Необхідні обстеження не призначені черговим лікарем ОСОБА_7 та не проведені. При відсутності спеціалістів у КНП Буська ЦРЛ лікарю ОСОБА_7 необхідно було забезпечити термінове виконання обстежень в іншому медичному закладі. Лікуючий лікар ОСОБА_7 повинна була вибрати тактику ведення пологів у ОСОБА_9 виходячи із терміну вагітності, оцінки об`єктивного стану роділлі і результатів об`єктивних та всесторонніх методів дослідження стану плоду, а не посилатися тільки на одноразове, протягом доби КТГ. Те, що тактика розродження ОСОБА_9 лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_7 була обрана неправильно, без урахування п.3 Наказу МОЗ № 901 від 27.12.2007 свідчить результат завершення пологів завмерлий плід. На підставі тільки одної КТГ, що проводилось ОСОБА_9 однократно за добу у пологовому відділенні, визначити об`єктивний стан плоду у повному об`ємі неможливо. У зв`язку з тим, що вищевказані обстеження не були проведені, лікар ОСОБА_7 не мала повної інформації про стан плоду, а враховувала тільки дані КТГ. Смерть плоду можна було попередити за умови своєчасного розродження вагітної ОСОБА_9 , у тому числі і кесаревим розтином. Об`єм обстежень у Буській ЦРЛ був недостатнім на не відповідав вимогам наказу МОЗ України № 901.

Обвинувачена ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції наполягала, що 42 тиждень вагітності у ОСОБА_9 не наступив, підстав для проведення УЗД не було і в них до 2021 року у відділенні фахівця з УЗД по паратенології. Протоколу для транспортування вагітної чи скерування її для УЗД в інший медичний заклад не було. Для скерування ОСОБА_9 в обласну лікарню підстав не було.

Представник цивільного відповідача КНП «Буська ЦРЛ» ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції зазначив, що довіряє фаховості їхніх лікарів та призначенням, які вони призначають пацієнтам. До попереджень, які лікарі озвучують вагітним перед родами, не завжди пацієнтки дослухаються і навіть розписки які останні дають про попередження таких щодо наслідків прийнятих ними рішень, не завжди в подальшому враховуються у разі несприятливих родів.

З врахуванням зазначеного вище колегія суддів вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 140 КК України, доведена в повному обсязі, докази у справі дослідженні були безпосередньо у судовому засідка, відтак ґрунтуються не на припущення чи переписуваннях даних з обвинувального акту, як на це покликається адвокат ОСОБА_6 .

Стосовно апеляційних вимог захисника ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції невірно було вирішено питання цивільного позову заявленого потерпілою ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_7 то такі знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції так як таке рішення прийнято в супереч чинному законодавству.

У Постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 31 січня 2019 року справа № 617/1642/16-к, провадження № 51- 4580 км 18 вказано: «У пункті 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - - ЦК України) встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та багатьма нормативно-правовими актами.

Критерії, якими суд має керуватися при визначені розміру моральної шкоди, закріплені у ч. 3 ст. 23 ЦК та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 квітня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Суд, який розглядає справу, повинен з?ясувати всі доводи позивача щодо обгрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою під час виконання трудових обов`язків. Це є одним з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності є юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особипідприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за наведеною нормою права пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями та бездіяльністю лікаря КНП «Буська центральна районна лікарня» під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків, а тому саме юридична особа має відшкодувати завдану позивачу шкоду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повній мірі та не всебічно дослідив наявні у справі докази та безпідставно стягнув з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 200 000 гривень, за завдану моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого правильних висновків суду першої інстанції, стосовно визнання ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення стосовно обвинуваченої, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченої, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення в частині призначення покарання немає, однак є підстави для скасування вироку в частині вирішення цивільного позову із направленням справи в суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Буського районного суду Львівської області від 28.11.2023 року у кримінальному провадженні № 0000342 відносно ОСОБА_7 , яку засуджено за вчинення кримінального правопорушення, за ч.1 ст. 140, ч.1 КК України, та звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності - в частині вирішення цивільного позову скасувати та направити в суд першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: