Справа № 346/2388/24
Провадження № 1-кс/346/466/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 р.м. Коломия

Слідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_3 , про арешт майна фізичної особи, по кримінальному провадженню № 0000142, з правовою кваліфікацією: частина 1 статті 358 КК України,

в с т а н о в и в :

До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 03 травня 2024 року, із клопотанням про арешт майна фізичної особи, звернувся вказаний прокурор, додавши до нього матеріали, якими обґрунтовується клопотання та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аргументи прокурора.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 02.05.2024 до чергової частини Коломийського РВП надійшов рапорт поліцейського взводу 2 роти 2 БУПП ОСОБА_4 , про те, що перебуваючи в наряді на маршруті патрулювання в складі екіпажу «Ясень 022» спільно із лейтенантом поліції ОСОБА_5 та сержантом поліції ОСОБА_6 на автодорозі АДН - 10, 131 км. , в смт. Отинія по вул. Свободи, Отинійської ТГ, згідно п.3 ч.1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено автомобіль марки «Опель Астра», д.н.3. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 . В ході перевірки документів було виявлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу містить явні ознаки підробки. 02 травня 2024 року виїздом СОГ та проведеним оглядом місця події було вилучено: автомобіль марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . 03 травня 2024 року дізнавачем СД Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 за даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 та розпочато досудове розслідування. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_2 власником автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , на даний час являється ОСОБА_9 , жит. АДРЕСА_2 , тобто третя особа.

Наведені обставини підтверджуються: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000142 (а.с.3); рапортом працівника поліції (а.с. 4); протоколом огляду місця події (а.с. 5-6); поясненнями ОСОБА_7 , (а.с.7-8), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9) постановою про визнання речовим доказом (а.с. 10).

І оскільки на думку прокурора, наведені обставини вказують на те, що могло бути вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 358 КК України, а вилучений автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію відповідають ознакам речового доказу, з метою його збереження, на вказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію слід накласти арешт із повною забороною користуватися, відчужувати та володіти вказаним автомобілем та свідоцтвом про його реєстрацію. Позаяк, якщо цього не зробити, з огляду на властивості вказаного транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію та їх правову цінність як майбутнього доказу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України, вони можуть бути приховані чи знищені.

Оцінка суду.

Слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

І розглядаючи клопотання про арешт майна фізичної особи, зокрема: автомобіль, марки: «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_3 із свідоцтвом про його реєстрацію НОМЕР_2 , суд виходить із того, що тут має місце вирішення питання про втручання держави у право власності особи на вказані речі.

Суд одразу відзначає, що в силу положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Також суд застосовує і враховує положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за якими, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тож, з огляду на викладене, право власності не є абсолютним і може зазнавати втручання держави, в тому числі шляхом позбавлення особи такого права, але тільки в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

А тут суд враховує, що положеннями частини 1 статті 16 КПК України передбачено, що на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку передбаченому цим кодексом, під час кримінального провадження допускається позбавлення або обмеження права власності. А згідно з положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України у зміст права власності, яке може бути обмежено або якого може бути позбавлено під час кримінального провадження, входять всі чотири правомочності: розпоряджання користування відчуження та володіння майном.

В силу положень частини 1 статті 16, з урахуванням норм статті 131 та частини 1 статті 170 КПК України, під час кримінального провадження, з метою досягнення його дієвості, позбавлення або обмеження права власності будь-якої особи може мати місце при застосуванні арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому стаття 170 КПК України уточнює, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1); завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1); арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу (частина 2 і 3).

Клопотання обґрунтовано тим, що транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію можуть бути речовими доказами кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України, оскільки відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, і тому може бути предметом арешту.

Положення частини 1 статті 358 КК України передбачають підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів, є кримінальним правопорушенням.

При цьому суд враховує, як це вказано у частині 1 статті 98 КПК України, що речові докази це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

А тому, з огляду на викладене, суд погоджується із аргументами прокурора про те, що вилучений транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, можуть бути предметом арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 КПК України та можуть бути використані як речові докази по кримінальному провадженню щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України.

Також, з огляду на суть цих речей та їх правову цінність, як доказу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України, суд погоджується із тим, що вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, якщо їх не арештувати, можуть бути приховані будь-якою людиною, і тому з метою запобіганню цьому, на вказаний транспортний засіб та свідоцтво про їх реєстрацію слід накласти арешт. Внаслідок чого та з огляду на додані до клопотання матеріали, у їх сукупності, суд вважає доведеним необхідність застосування арешту із вказаних вище правових і фактичних підстав, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (запобігання можливості приховування, зміни чи знищення речей).

В силу положень частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (а значить і арешту майна) не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Суд вважає, що доданими до клопотання матеріалами, у їх сукупності, прокурор дійсно доводить, що: існує обґрунтована підозра вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 356 КК України, і ступінь його тяжкості є підставою для застосування арешту вказаного прокурором транспортного засобу та свідоцтво про його реєстрацію, які можуть бути доказом правопорушення; потреби досудового розслідування, зокрема збір доказів та недопущення їх приховування чи знищення, виправдовують арешт транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, який за своїми властивостями може бути приховані, змінені чи знищені, якщо не заборонити користування, володіння і відчуження цей транспортний засіб; і саме завдяки арешту може бути виконано таке завдання, як запобігання приховуванню, зміні чи знищенню доказів.

Також, з метою повного виконання положень частини 2 та частини 4 статті 173 КПК України суд враховує і відзначає, що необхідність виконання доведеного прокурором завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення інтересів досудового розслідування в аспекті збирання і збереження речових доказів, виправдовує той ступінь втручання у право власності про який просить прокурор (повна заборона користуватися, володіти та відчужувати); такий спосіб втручання є розумним, співрозмірним із вказаним завданням, а його наслідки є допустимими і не суттєвими, а сам спосіб арешту є необхідним.

Таким чином, на підставі усього вище викладеного, вважаю, що прокурор довів перед судом наявність усіх підстав, з наявністю яких закон дозволяє втручання у право власності людини тією мірою, тим способом і для тієї мети, для яких це просить прокурор. А тому, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Отже, на підставі наведеного та керуючись статтями 2,3,7-33,36-40-1,84-99,103-117,131-132,167-175, 214-219,298-301,309-310,369-372,376,532 КПК України слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_3 , про арешт майна фізичної особи - задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом заборони володіти користуватися та відчужувати автомобіль, марки: «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_3 із свідоцтвом про його реєстрацію НОМЕР_2 , які 02.05.2024 року були вилучені в ОСОБА_7 , з метою їх збереження, як речового доказу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає безумовному негайному виконанню дізнавачем, слідчим, прокурором до скасування арешту, у встановленому кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Проінформувати заінтересованих осіб про ухвалу шляхом вручення або надсилання її копії.

Повний текст ухвали буде оголошений 13 травня 2024 року о 17 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя: ОСОБА_1