Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

9 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000500 щодо

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2023 ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди суд залишив без розгляду.

В апеляційній скарзі потерпілий та цивільний позивач ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання та рішення про цивільний позов скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами. Також просить задовольнити цивільний позов і стягнути з ОСОБА_10 на його користь 300 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_7 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правову кваліфікацію його дій, проте вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість. Враховуючи наслідки вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення у виді смерті ОСОБА_11 і тяжких тілесних ушкоджень, які отримав він, стверджує про несправедливість вироку у відповідній частині. Наголошує на тому, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції вину не визнавав, зловживав своїми процесуальними правами, що потягло за собою відкладення судових засідань та затягування розгляду справи, намагався уникнути кримінальної відповідальності. Лише після проведення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи ОСОБА_10 вимушений був визнати вину для того, щоб отримати більш м`яке покарання.

Не погоджується потерпілий і з позицією обвинуваченого, який вказав, що повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду, оскільки на тривале лікування витратив значну суму і внаслідок погіршення стану здоров`я після ДТП, яке і надалі погіршується, втратив працездатність і є інвалідом. Дійсно, одразу після дорожньо-транспортної пригоди він не мав коштів на лікування, а тому брав їх частково у батьків обвинуваченого, проте ця обставина не є підставою для звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням. Також страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого, до теперішнього часу не сплатила страхове відшкодування.

Що стосується моральної шкоди, то вона викликана непоправними та тяжкими змінами у загальних і звичних умовах його та його родини колишнього й теперішнього життя внаслідок отриманих травм, і виражається у постійних думках про перенесені біль та шок, порушенні режиму дня та сну, емоційній напрузі, постійних негативних переживаннях, тощо.

Крім того, на переконання ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, які суд взяв до уваги, ніяким чином не характеризують останнього. У той же час, поведінка і спосіб життя ОСОБА_10 , його дії під час ДТП свідчать, що він щиро не розкаявся, має відхилення від загально прийнятих норм моралі. Особисто обвинувачений допомогу потерпілому не надавав, за нього це робили батьки та рідні. Отже, вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_10 , його небажання усвідомлювати негативні наслідки своїх протиправних дій та нести відповідальність.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений зазначає, що у справі були два висновки експертів стосовно механізму та обставин ДТП, які суперечили один одному, а тому суд призначив комплексну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, після отримання висновку якої він усвідомив, що саме він є винуватим у дорожньо-транспортній пригоді, повністю визнав вину, розкаявся та вибачився перед потерпілим. Під час досудового розслідування він повністю відшкодував шкоду, завдану злочином, про що в матеріалах справи є розписки сестри потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_12 про отримання 60 600 грн. витрат на лікування та 5 000 доларів США на ремонт автомобіля, а також розписка і нотаріально посвідчена заява самого потерпілого про відсутність претензій. Під час судового розгляду він намагався підтримувати ОСОБА_7 шляхом щомісячного перерахування коштів на його рахунок в період з 2015 по 2021 роки і загалом сплатив 34 800 грн. Відсутні претензії до нього і з боку потерпілої ОСОБА_13 , на підтвердження чого долучено нотаріально посвідчену заяву.

Проте після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну його дружина ОСОБА_14 тривалий час знаходилась у Німеччині з тяжко хворою матір`ю, якій було проведено операцію у зв`язку з онкологічним захворюванням і яка померла у жовтні 2022 року, а тому він повідомив потерпілому, що не в змозі надалі надавати йому фінансову підтримку. ОСОБА_7 в кінці 2021 року подав до суду цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн., який суд залишив без розгляду як такий, що поданий з порушенням вимог ч.1 ст.128 КПК України.

У той же час, потерпілий в судових дебатах підтримав позицію прокурора про призначення йому покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, а тому апеляційна вимога про призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років суперечить приписам п.7 ч.1 ст.393 КПК України, оскільки виходить за межі вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, вважає, що при призначенні покарання суд правильно врахував обставини, які його пом`якшують, та дані про його особу, з огляду на що просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи потерпілого ОСОБА_7 і представника потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи захисника ОСОБА_9 і обвинуваченого, які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним, обґрунтованим і вмотивованим; доводи прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_10 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 і тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 , за наступних обставин.

17 лютого 2015 року близько 08 години 10 хвилин ОСОБА_10 , керуючи автомобілем "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_1 на проїзній частині Столичного шосе зі сторони м. Обухова в напрямку вул. Академіка Заболотного, поблизу будинку № 45 на Столичному шосе в м. Києві порушив вимоги п.п.2.3 "б", 10.1, 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Порушення ОСОБА_10 вказаних вимог ПДР виразилось у тому, що він був неуважним, неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля і виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автобусом "Стрий-Авто" д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 та автомобілем "Peugeot Partner" д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Chevrolet Aveo" ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у виді поєднаної травми шиї, грудей, живота, тазу з переломами кісток ребер, кісток тазу, розривом хребта в шийному відділі, забою легенів, розривів правої легені, аорти, печінки та селезінки, крововтрати та шоку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, які спричинили смерть потерпілої; водій автомобіля "Peugeot Partner" ОСОБА_16 отримав тілесне ушкодження у виді закритої травми грудей та живота: переломи 7-11 ребер зліва, 7-8 ребер справа, переломи бокової маси крижі, обох лобкових та сідничних кісток, розчавлення селезінки, розриви печінки - яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяли тяжке тілесне ушкодження, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вирку, колегія суддів не вбачає.

Правильним, на думку колегії суддів, є і рішення про залишення цивільного позову потерпілого без розгляду, який всупереч вимогам ч.1 ст.128 КПК України був пред`явлений після початку судового розгляду. При цьому суд роз`яснив ОСОБА_7 його право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2022 року народження, працює, позитивно характеризується, а також обставину, яка пом`якшує покарання, - добровільне відшкодування завданих збитків, та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначив ОСОБА_10 основне покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Заявлення захисником клопотання про призначення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи з метою встановлення обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за наявності в матеріалах кримінального провадження двох висновків експертів, які суперечили один одному, є реалізацією права на захист і не може бути розцінене як зловживання процесуальними правами.

Тим не менше, незважаючи на невизнання ОСОБА_10 вини на початку судового розгляду, одразу після ДТП ще на стадії досудового розслідування він передав сестрі потерпілого ОСОБА_12 на лікування ОСОБА_7 60 600 грн. та 5 000 доларів США у рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля "Peugeot Partner" д/н НОМЕР_3 , а з липня 2018 року по березень 2021 року систематично переказував ОСОБА_7 кошти, загальна сума яких становить 24 800 грн. (т.1 а.с.67, 69, т.4 а.с.43-84). Посилання в апеляційній скарзі на те, що кошти сплачувались батьками та рідними ОСОБА_10 , не мають ніякого значення. Після проведення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи ОСОБА_10 повністю визнав вину у вчиненні злочину і щиро розкаявся.

У нотаріально посвідчених заявах від 24.12.2016 та 30.12.2016, а також у заяві від 10.02.2016 потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_7 зазначали про відсутність претензій до обвинуваченого (т.1 а.с.68, т.4 а.с.41-42), а в судових дебатах ОСОБА_7 підтримав позицію прокурора про призначення ОСОБА_10 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений був готовий відшкодувати потерпілому моральну шкоду в сумі 100 000 грн., від якої ОСОБА_7 відмовився.

Не можна ставити в провину обвинуваченому і те, що страхова компанія, в якій застрахована його обов`язкова цивільно-правова відповідальність, не відшкодовує ОСОБА_7 витрати на лікування.

При цьому колегія суддів зауважує, що з моменту вчинення ОСОБА_10 злочину минуло більше ніж вісім років, і поведінка обвинуваченого, який з того часу жодних протиправних дій не вчинював, працює, одружився, виховує дитину, ще раз підтверджує правильність висновків про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

І вчинення обвинуваченим тяжкого злочину з необережності та погіршення стану здоров`я потерпілого, що він пов`язує виключно з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями, проте жодних доказів на підтвердження цих обставин не надає, не може бути в даному випадку перешкодою для такого рішення суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3