Справа № 308/7245/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2024 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 07.12.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави достатньої для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, термін дії якого було судом продовжено та такий спливає 27.04.2024 року.
У зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 , 23.04.2024 року від прокурора ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказує, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.307 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Також вказує, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України встановлені слідчим суддею при обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу не змінились та не зменшились, а саме, з метою ухилення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, шляхом їх підкупу або залякування; знищити, сховати або спотворити речі і документи, що мають істотне значення для встановлення всіх обставин вчинених кримінальних правопорушень; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальне правопорушення.
У судовому засіданні прокурор зазначив, що наразі продовжують тривати ризики для кримінального провадження, які існували під час обрання такого запобіжного заходу, останній обвинувачується у вчиненні злочину, який є тяжким, більш м`який запобіжний захід не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Зазначила, що наведені у клопотанні прокурора ризики є безпідставними та необґрунтованими. Крім того вказала, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, а тому заявила усне клопотання про зменшення розміру застави.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, просив зменшити йому розмір застави.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 залишили вирішення даного питання на розсуд суду.
Заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника з приводу заявленого клопотання про продовження дії запобіжного заходу, а також усно заявлене клопотання адвоката ОСОБА_7 про зменшення розміру застави, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою продовжити, змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в загальному порядку для вирішення питання про обрання та продовження застосування запобіжного заходу.
Зокрема, ч.1 статті 201 КПК, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.
Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо такі дії передбачають оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.
Як встановлено в судовому засіданні, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали кримінального провадження досліджені судом під час судового розгляду, можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Вагомість таких досліджених в судовому засіданні доказів під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, наразі не викликає сумнівів.
Отже, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для продовження застосування запобіжного заходу з огляду потреб даного судового провадження.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Запобіжний захід ОСОБА_6 слідчим суддею був обраний з урахуванням його особи, який обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, за вчинення найсуворішого з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також суду не надано будь-яких даних щодо наявності у ОСОБА_6 таких хронічних захворювань, які б перешкоджали його триманню під вартою, тому існують ризики того, що такий може в подальшому переховуватись від суду враховуючи що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду у разі визнання його винним.
Також, слід врахувати ту обставину, що ймовірно вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів має високий ступінь суспільної небезпеки, становить серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляє негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства у державі. Також наразі в державі оголошений воєнний стан, а отже ускладнений контроль за особами, щодо яких здійснюється досудове розслідування.
Також суд вважає доведеним наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків з метою дачі, зміни показань на його користь.
Так, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1ст. 177 КПК України.
Окрім того, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (штучне затягування судового розгляду, тощо).
В частині продовження існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), суд бере до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, його специфіку, корисливий характер, те, що ОСОБА_6 не працевлаштований, у нього під час обшуку було вилучено значну кількість речовини, яка має ознаки наркотичної/психотропної, що вказує на системну діяльність, яка може бути продовженою, у зв`язку з чим продовжує існувати ризик продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Поряд з цим, щодо ризику можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, такий був встановлений слідчим суддею при обранні запобіжного заходу виходячи з того, що органом досудового розслідування вживаються заходи для встановлення речей і документів, які додатково можуть підтвердити обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Разом з тим, на даний час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні закінчено, а обвинувальний акт перебуває на розгляді в суді. Таким чином суд приходить до переконання, що вказаний ризик перестав існувати.
Разом з тим, враховуючи наведене вище, судом встановлено, що зазначені в клопотанні ризики визначені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та виправдовують тримання особи ОСОБА_6 під вартою.
Жодних належних та допустимих доказів і доводів стороною захисту адвокатом на спростування вказаних висновків суду не надано у судовому засіданні.
Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому , більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).
Судом в силу закону та в рамках розгляду клопотання надано оцінку можливості застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам.
Однак, підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні встановлено не було.
Так, суд констатує, що під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 були встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. На даний час такі не зменшились та не відпали. Будь-яких доводів чи доказів на спростування вказаних висновків суду стороною захисту не надано.
Щодо усного клопотання адвоката ОСОБА_7 про зменшення розміру застави, суд приходить до наступних висновків.
Згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. У ч. 5 цієї статті визначено мінімальні і максимальні розміри застави, які дають можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень, що сприяє виконанню завдань кримінального провадження.
Отже, кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та нівелювання ризиків кримінального провадження не самою заставою як видом запобіжного заходу, а заставою у відповідному розмірі, який визначається з урахуванням різних критеріїв, закріплених у ч. 5 ст. 182 та ст. 178 КПК України.
Відповідно, розмір застави впливає на рівень таких гарантій і має бути пропорційним обставинам кримінального провадження, встановленим ризикам кримінального провадження, обов`язкам підозрюваного і стадії кримінального провадження.
Судом встановлено, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справи «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) обвинуваченого, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішеннях суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного (обвинуваченого). Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».
Положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.
В даному випадку, розмір застави в сумі 805 200,00 грн. був встановлений судом з огляду на актуальну підвищену суспільну небезпеку злочинів в скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а також обставин злочину, зокрема діяльність, ймовірно здійснювана ОСОБА_6 , є систематичною та прибутковою, а саме такою, що можна вважати джерелом доходу для обвинуваченого, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку внесення застави та неявки обвинуваченого до суду, буде достатньою для того, щоб утримати обвинуваченого ОСОБА_6 від протиправної поведінки в майбутньому.
Враховуючи фактичні обставини даного кримінального провадження, приймаючи до уваги наявність встановлених в рамках даного кримінального провадження ризиків, зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , суд доходить висновку, що зменшення розміру застави не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 ..
З урахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання, що підстави для зміни розміру застави та задоволення усного клопотання адвоката ОСОБА_7 відсутні та в задоволенні такого слід відмовити.
Отже, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з врахуванням усіх характеризуючих даних його особи, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою його застосування.
Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість злочинів, оскільки останній обвинувачується у вчиненні ряду умисних корисливих злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, один з яких хоч і відпав, у зв`язку з якими відносно останнього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не зменшились на даний час, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього згідно кримінально-процесуального законодавства України обов`язків.
Тому суд, приходить до переконання про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу чи зменшення розміру застави та вважає за необхідне продовжити йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 27, 314-316, 369-372, 392 КПК України, суд,-
У задоволенні усного клопотання адвоката ОСОБА_7 про зменшення розміру застави - відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хуст Закарпатської області, громадянина України, українця, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на період судового розгляду, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, а саме до 21 червня 2024 року включно.
Строк дії ухвали закінчується 21 червня 2024 року, включно.
Визначений раніше ухвалою слідчого судді 07.12.2023 року розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 805 200,00 грн. (вісімсот п`ять ся тич двісті) - залишити без змін.
Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У разі внесення застави на ОСОБА_6 у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду на їх першу вимогу;
- не відлучатися із м. Ужгорода Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;
- не спілкуватися із свідками, іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом прокурора, суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Час проголошення повного тексту ухвали 01 травня 2024 року о 15 год. 15 хв.
Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1