ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/6533/22 Номер провадження 11-кп/814/753/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника потерпілого захисника обвинуваченоїОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001942 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 07 червня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, заміжня, маюча на утриманні малолітню дитину, непрацююча, несудима,

визнана винуватою та засуджена за ч.1 ст.286 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 2265,36 грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнана винуватою у тому, що вона 18 вересня 2022 року близько 21 години, керуючи автомобілем TOYOTA CELICA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Миру у м. Полтава у напрямку до вулиці Південної, навпроти ТРЦ «Мир», виконуючи маневр розворотуна місці розриву розділювальної смуги, всупереч положенням п.10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху України, не надала дорогу водію мотоцикла BMW, реєстраційний номер НОМЕР_2 , потерпілому ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку по проспекту Миру з боку вулиці Південної у напрямку до вулиці Миру та допустила із ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого крайового перелому голівки лівої променевої кістки зі зміщенням.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 51000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

При цьому зазначає, що суд, всупереч вимогам ч.3 ст.61 КК України, призначив ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, яке не може бути до неї застосоване, оскільки вона має дитину 2015 року народження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та вважав, що помилку суду можливо виправити шляхом постановлення ухвали, міркування представника потерпілого, який заперечував проти задоволення вимог прокурора, пояснення обвинуваченої та її захисника, які покладалися на розсуд суду, дослідивши матеріали провадження та дані про особу обвинуваченої, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік відповідає вимогам кримінального закону та не оскаржується ніким із учасників провадження.

Разом з тим, призначаючи основне покарання, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з приписами ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 має доньку - ОСОБА_12 2015 року народження. Про наявність у обвинуваченої малолітньої дитини зазначив і суд в мотивувальній частині вироку.

За таких обставин призначення обвинуваченій покарання у виді обмеження волі є неприпустимим, про що слушно наголошує прокурор в апеляційній скарзі.

Окрім обмеження волі, санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено такі види покарання як штраф від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виправні роботи на строк до двох років, арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Прокурор в апеляційній скарзі прохає призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 51000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

З огляду на те, що оскаржуваним вироком ОСОБА_9 звільнена від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, призначення їй реального покарання у виді штрафу не погіршуватиме становище обвинуваченої з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 грудня 2021 року у справі №617/775/20 дійшла до висновку, що зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Адже, звільнення від відбування покарання з випробуванням має умовний характер: призначений захід примусу хоча й не застосовується, однак у перспективі особа звільняється від його відбування за умови виконання встановлених судом обов`язків протягом іспитового строку. Упродовж цього строку засуджений піддається заходам системного контролю за його поведінкою, які становлять втручання держави у сферу приватного життя людини і передбачають низку обмежень її особистих прав. Правовим наслідком невиконання відповідних обов`язків згідно із ч.2 ст.78 КК України є направлення особи судом для відбування призначеного покарання.

Натомість покарання у виді штрафу вичерпується необхідністю сплати грошового стягнення і не передбачає покладення на засудженого будь-яких додаткових обов`язків, заборон чи обмежень.

Та обставина, що виконання стягнення шляхом одноразового платежу в окремих випадках може становити для особи значний матеріальний тягар, компенсується нормативно закріпленим обов`язком суду дослідити майновий стан винного та можливістю розстрочення виплати штрафу (ч. 4 ст. 53 КК України).

Ураховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини провадження, його наслідки, всі дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину з необережності, за місцем проживання характеризується позитивно, має малолітню дитину, а також з огляду на обставини, що пом`якшують покарання (визнання вини, щире каяття), відсутність обставин, які його обтяжують, колегія суддів вважає за можливе застосувати до ОСОБА_9 покарання у виді мінімального штрафу, передбаченого в даному випадку кримінальним законом, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Оскільки призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не є ані «застосуванням більш суворого покарання», ані «неправильним звільненням від відбування покарання» чи «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні кримінального закону, таке рішення не вимагає у відповідності до ст.420 КПК України скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку і має бути постановлене у формі ухвали.

Отже, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Призначити ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про застосування ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4