ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/383/24 Справа № 699/1374/23 Категорія: ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання за участю: прокурора обвинувачених в режимі відеоконференції ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000307 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсуня-Шевченківського Черкаської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.11.2023 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 17000 гр. (штраф сплачено добровільно 12.12.2023 р.),

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Ситники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, громадянку України, українку, непрацюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_3 , маючу на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судиму,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.4 ст. 185 КК України, на 5 років позбавлення волі;

- ч.1 ст.357 КК України, на 1 рік обмеження волі, що відповідно до ст. 72 КК України дорівнює 6 місяцям позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень засудженій ОСОБА_8 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75,79 ч.1 КК України ОСОБА_8 звільнено від покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засуджених.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.02.2024 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими та засуджено за те, що ОСОБА_8 23.06.2023 близько 09-30 год., перебуваючи за адресою: Черкаська область, м. Корсунь-Шевченківський, йдучи по вул. Я.Мудрого, від магазину «АТБ», що розташований по вул. Я. Мудрого, 59, в напрямку КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня», що розташована по вул. Я. Мудрого, 120, знайшла банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 належну ОСОБА_10 , якою незаконно заволоділа, шляхом привласнення.

У відповідності Закону України від 2 квітня 1992 року «Про інформацію», Закону від 2 жовтня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в України», п. 1 ст.5 Закону від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг». «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 жовтня 1998 року і ст. 200 КК України платіжні банківські картки є електронним платіжним документам. У відповідності до ст. 1 Закону від 2 жовтня 1992 року «Про інформацію», підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. Іп. 15.2 ст. 15 закону від 5 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону від 7 грудня 2000 року «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Один із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби, серед яких є платіжні картки, які є емітованими в установленому законодавством порядку пластиковими чи іншого виду картками, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або в банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Згідно п.1.4 «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 спеціальним платіжним засобом разом із іншими визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якої її держатель, здійснює платіжні

операції, установлені договором з емітентом - банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних засобів, тобто проводить операції з її випуском.

Отже, банківська картка AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 є офіційним документом ОСОБА_11 , що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якої держатель якого останній здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом - банком.

ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на даний час, 23.06.2023 близько 10-00 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , неподалік магазину «Новий Світ», зустрів ОСОБА_8 , яка також достовірно знала, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, із 05-30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на даний час. ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_7 , що має при собі банківську картку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , якою вона попередньо незаконно заволоділа та передала банківську картку ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 , піти до магазину «Новий Світ», що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , з метою придбання товару, маючи умисел на викрадення грошових коштів з банківської картки, шляхом розрахунку нею за товар, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання. Після цього ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , яка також діяла з метою придбання товару, маючи умисел на викрадення грошових коштів з банківської картки, шляхом розрахунку нею за товар, усвідомлювала суспільну небезпеку своїх дій та передбачала настання суспільно-небезпечних наслідків і бажала їх настання, попрямували до магазину «Новий Світ», зайшли до зазначеного магазину, де ОСОБА_7 із ОСОБА_8 взяли необхідний товар та пішли до касової лінії, де в свою чергу ОСОБА_7 , розрахувався за товар банківською карткою, яку попередньо отримав від ОСОБА_8 , згідно виписки по картковому рахунку AT «Ощадбанк» на загальну суму 721 грн., тим самим завдали потерпілій ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, 23.06.2023 близько 11-23 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , в магазині «Єва», здійснив розрахунок банківською карткою AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , що попередньо отримав від ОСОБА_8 , якою вона незаконно заволоділа та належить ОСОБА_11 , взяв товар з полиць та розрахувався даною карткою, згідно виписки по картковому рахунку AT «Ощадбанк» на загальну суму 369 грн., тим самим завдав потерпілій ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій, не заперчуючи доведеності вини обвинувачених, просить його скасувати в частині кваліфікації дій обвинувачених та призначеного ОСОБА_8 покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Українини, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласненні офіційного документа з корисливих мотивів.

Зазначити у вступній частині вироку дані про наявність на утриманні у ОСОБА_8 трьох малолітніх дітей.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357 КК Укрпаїни у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК Україхни за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК Українми звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на неї обов`язки, передбачені п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

У решті - вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд має право вийти за межі пред`явленого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 23.06.2023 близько 10-00 години, діючи спільно, вчинили крадіжку коштів потерпілої ОСОБА_11 шляхом розрахунку за товар картною останньої у магазині «Новий Світ» на загальну суму 721 грн., у зв`язку з чим згідно з обвинувальним актом органом досудового розслідування дії обвинувачених кваліфіковано з урахуванням кваліфікуючої ознаки, передбаченої ст. 185 КК України, вчинення за попередньою змовою групою осіб.

Розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції здійснювався відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Всупереч вказаному в обвинувальному акті формулюванні обвиначення, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, та дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, не врахувавши при цьому кваліфікуючу ознаку вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, «вчинено за попередньою змовою групою осіб» за епізодом крадіжки коштів з банківської картки потерпілої.

Також при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується в тому числі до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Обвинувачена ОСОБА_8 має на утриманні трьох малолітніх дітей 2011, 2014, 2021 року народження, а тому їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Крім того у вступній частині вироку, у відомостях про особу обвинуваченої ОСОБА_8 судом першої інстанції не зазначено про перебування на її утриманні трьох малолітніх дітей, натомість вказано на наявність неповнолітніх дітей, що має істотне значення для призначення покарання ОСОБА_8 як матері, що має дітей віком до чотирнадцяти років.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу прокурора, просила її задовольнити, думки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які погодилися з апеляційною скаргою проурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам вирок районного суду в повній мірі не відповідає.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд має право вийти за межі пред`явленого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , органом досудового розслідування обвинувачувалися в тому, що вони за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчинили викрадення грошових коштів з банківської карти потерпілої ОСОБА_11 , шляхом розрахунку нею за товар в магазині «Новий Світ» по вул. Ярослава Мудрого у м. Корсунь-Шевченківський на загальну суму 721 грн.

Вказані дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції визнано доведеним.

Водночас при формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 23.06.2023 близько 10-00 годині, за попередньою змовою групою осіб, вчинили крадіжку коштів з банківської картки потерпілої ОСОБА_11 , шляхом розрахунку нею за товар в магазині «Новий Світ» по вул. Ярослава Мудрого у м. Корсунь-Шевченківський на загальну суму 721 грн.

Однак, кваліфікуючи дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за даним епізодом, за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, а дії ОСОБА_7 ще й повторно, судом першої інстанції не вказано кваліфікуючу ознаку за попередньою змовою групою осіб, хоча її наявність була встановлена судом при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним (а.с. 106), та яка інкримінується органом досудового розслідування, про що зазначено в обвинувальному акті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у вироку суду помилково не зазначено встановлену кваліфікуючу ознаку злочину за попередньою змовою групою осіб, при кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, чим допущено неправильне застосування закону Укораїни про кримінальну відповідальність, що підлягає виправленню судом апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 409, 413, 420, 421 КПК України.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі судом першої інстанції не дотримано вимог ч. 3 ст. 61 КК України, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням по матеріалах кримінального провадження нового вироку.

Так, вироком місцевого суду ОСОБА_8 засуджена за ч. 1 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 має трьох малолітніх дітей 2011, 2014, 2021 року народження, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про нарадження дітей (а.с. 73-75), хоча судом першої інстанції у вироку, в анкетних відомостях обвинуваченої та при призначенні останній покарання вказано на наявність в неї трьох неповнолітніх дітей, що підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом приведення вироку суду у цій частині у відповідність.

Частиною 3 ст. 61 КК України визначено, що обмеження волі не може бути застосовано, зокрема, до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Отже, обвинувачена ОСОБА_8 належить до переліку осіб, яким не може бути призначено такий вид покарання - як обмеження волі.

Так, санкцією ч. 1 ст. 357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Тобто, санкцією вказаної статті, крім обмеження волі, передбачено й інший альтернативний вид покарання.

Допущені судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність можливо виправити в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, відповідно до положень ч.1 п.3 ст. 407, 409, 413, 420, 421 КПК України, шляхом скасування вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.02.2024 : в частині кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України , та ухвалення в цій частині нового вироку, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Українини, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану; ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласненні офіційного документа з корисливих мотивів; та в частині призначення ОСОБА_8 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку з призначенням покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України, з врахуванням положень ч. 3 ст. 61 КК України, - штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі, з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, та вимог ст. 75 КК України з випробувальним строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання колегія суддів, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушеня, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судима, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

В якості пом`якшуючих покарання обставин колегія суддів враховує щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, та за відсутності обставин, що його обтяжує, вважає за можливе її виправлення з призначенням покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 357 КК України.

В решті - вирок суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, п.3 ч. 1 ст. 407, ст. 409, 413, 420, 421, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Задовольнити апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 .

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати в частині кваліфікації їх дій за ч. 4 ст. 185 КК України та призначення ОСОБА_8 покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Українини, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласненні офіційного документа з корисливих мотивів.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Зазначити у вступній частині вироку дані про наявність на утриманні у ОСОБА_8 трьох малолітніх дітей.

В решті - вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді