Дата документу 07.05.2024 Справа № 333/3379/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний №333/3379/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/287/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крупець Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, який має середню спеціальну освіту, військовослужбовець певної військової частини, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON);

підозрюваного ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»;

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції (EASYCON).

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - арештному домі строком на 60 діб до 09 червня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 80-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що врахувавши доведеність на цій стадії провадження обґрунтованості підозри, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безальтернативним.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що до ОСОБА_6 протокол затримання в порядку ст.208 КПК України не складався, однак фактично 08 квітня 2024 року він був обмежений у можливості самостійного пересування, тобто на думку захисника, останній був затриманий.

Вважає, що зазначена ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права України, є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що викладені у клопотанні доводи щодо наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, є уявними, припустимими та не підтверджуються доказами.

Вказує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, однак вказане звинувачення нічим не доказується. Матеріали кримінального провадження містять матеріали про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України (самовільне залишення військової частини), а не ст.408 КК України (дезертирство).

Вважає, що у ОСОБА_6 будь-якого умислу ухилятись від військової служби, тим паче назавжди, не було.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Таким чином, вважає, що забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваний зможе і без обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0001334 щодо ОСОБА_6 .

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що наказом командира певної військової частини (по стройовій частині) від 19 березня 2023 року №79 військовослужбовця за мобілізацією солдата ОСОБА_6 , призначено на посаду навідника 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 15 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частин, зараховано до списків особовою складу військової частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_10 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_10 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.ст.9,11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

15 листопада 2023 року, приблизно о 16:30 год., в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації підрозділів певної військової частини у певному населеному пункті Запорізького району Запорізької області, після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_6 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.4 ст.408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді; підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисника, прокурора, слідчого, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, а також конкретні обставини вказаного кримінального правопорушення.

Як убачається з наданих матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачено суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк від п`яти до дванадцяти років.

Обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами, вказаними як в самому клопотанні, так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, а саме: матеріалами службового розслідування, проведеного у певній військовій частині за фактом відсутності на службі військовослужбовця ОСОБА_6 ; показаннями свідків - військовослужбовців військової частини, які пояснили обставини відсутності ОСОБА_6 на службі; іншими матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказано на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що надані слідчим докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій підозрюваного, а саме про те, що дії останнього слід кваліфікувати не за ст.408 КК України, а за ст.407 КК України, є передчасними, оскільки досудове розслідування ще триває та всі обставини провадження встановлюються.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, існують, а саме: ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу останнього на свідків; вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

З огляду на фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення та суворість можливого покарання, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про доведеність ризиків, вказаних у клопотанні, а також про те, що інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Ці висновки слідчого судді стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Посилання захисника на те, що у ОСОБА_6 не було умислу ухилятись від військової служби, тим паче назавжди, само по собі не спростовує висновків слідчого судді.

Версія сторони захисту має перевірятися в установленому законом порядку під час досудового розслідування, а в подальшому судового розгляду, та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.

Щодо доводів сторони захисту стосовно того, що підозрюваний був затриманий саме 08 квітня 2024 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з наявним в матеріалах провадження протоколом допиту підозрюваного, останній повідомив, що 08 квітня 2024 року він перебував за місцем свого мешкання. В цей час до нього приїхали працівники ВСП, які повідомили йому про необхідність поїхати до міста Хмельницьк, на що він погодився. Після цього працівники ВСП повідомили про необхідність поїхати до міста Запоріжжя, оскільки за фактом відсутності його за місцем служби відкрито кримінальне провадження, на що він також погодився.

Відомості про те, що в зазначений день, а саме: 08 квітня 2024 року до ОСОБА_6 були застосовані заходи процесуального примусу, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, в матеріалах провадження відсутні. Сам підозрюваний у своїх показаннях зазначив про те, що він отримав наказ від вищого керівництва прибути до м.Запоріжжя.

Прокурор при апеляційному розгляді зазначив, що ОСОБА_6 був затриманий 11 квітня 2024 року на виконання ухвали слідчого судді про обрання останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Викладене у встановленому законом порядку не спростовано.

Щодо тверджень апелянта про те, що забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного можливо і без обрання щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначено вище, обґрунтованість підозри, існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість цим ризикам запобігти шляхом застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу в цьому випадку прокурором доведено.

Відповідно до положень ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених в т.ч. статтею 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Разом з цим, слідчим суддею при застосуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою одночасно визначено заставу у мінімальному розмірі, передбаченому п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що всі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Дані про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - арештному домі строком на 60 діб до 09 червня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 80-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн., залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4