Провадження № 1-кс/932/4485/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003137 від 03.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2023 року до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003137 від 03.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт у вигляді позбавлення права на користування, відчуження та розпорядження на транспортний засіб моторолер моделі EX50Q10 рама № НОМЕР_1 , червоного кольору, 2008 року випуску.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що в провадженні СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0003137, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

28.09.2017 року приблизно о 00:01 годині, невстановлена особа, знаходячись біля буд. № 1, розташованого за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна незаконно заволоділа транспортним засобом - моторолером моделі EX50Q10 рама № НОМЕР_1 , червоного кольору, 2008 року випуску, який належить гр. ОСОБА_5 (ЖЄО № 26700 від 02.10.2017 року).

З метою забезпечення збереження речових доказів та досягнення дієвості, виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на моторолер моделі EX50Q10 рама № НОМЕР_1 , червоного кольору, 2008 року випуску.

У судове засідання слідчий не з`явився. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, в своєму клопотанні просить розглянути за відсутності сторін.

Власник майна в судове засідання не з`явилась, про розгляд клопотання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю можливим розглянути клопотання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, слідчий суддя враховує наявність та безпідставність правових підстав для накладання арешту, приходить до наступного висновку.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, тощо.

При цьому, з клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документів не зрозуміло, кому саме та на яких підставах належить моторолер моделі EX50Q10 рама № НОМЕР_1 , червоного кольору, 2008 року випуску.

Окрім цього не визначено місце зберігання тимчасово вилученого майна, на яке слідчий планує накласти арешт.

Так, в разі задоволення слідчим суддею клопотання прокурора про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя, в порушення вимог абз. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України, позбавлений можливості визначити місце зберігання, оскільки в клопотанні слідчого відсутні дані щодо можливого місця зберігання вказаного майна.

Вказані підстави позбавляють слідчого суддю в повній мірі дослідити докази, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання та прийняти рішення по справі.

Окрім того, після проведення огляду місця події 02.10.2017 року, який згідно протоколу огляду місця події від 02.10.2017 року розпочато о 01:45 год та закічений о 02:07 годині, слідчий, на виконання вимог абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, повинен був звернутися до суду протягом 48 годин після вилучення майна, тобто до 02:07 год. 04.10.2017, інакше майно має бути повернуто особі, у якої воно було вилучено.

Натомість, згідно наданих даних, клопотанням про арешт майна надійшло до суду 18.12.2023, тобто, з пропуском визначеного строку.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Клопотання про поновлення строку до клопотання про арешт майна не залучено. Клопотання ж про арешт майна не містить обґрунтування щодо строків звернення з клопотанням про арешт майна до суду, чи вважає сторона обвинувачення цей строк пропущеним, якщо так, з яких причин, та що вони є поважними в розумінні положень ст. 117 КПК України. Слідчий не наводить в клопотанні причини, з яких слідчий суддя має дійти висновку про те, чи є підстави для поновлення строку на звернення до суду із вказаним клопотанням про арешт майна та чи вважає він цей строк пропущеним.

Зазначених обставин, які передбачені даними нормами процесуального закону, для накладення арешту на вище зазначене майно, слідчим суддею за наданими матеріалами клопотання слідчого не встановлено.

З огляду на викладене слідчий суддя, перевіривши матеріали клопотання, приходить до висновку, що воно не містять достатніх та необхідних даних, які б свідчили про можливість накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003137 від 03.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України, про арешт майна залишити без задоволення.

Копію даної ухвали негайно направити прокурору, слідчому та власнику майна.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ