Справа № 304/443/24 Провадження № 1-кс/304/256/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000051 від 09 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000051 від 09 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про накладення арешту на радіоприймач марки «ТСМ», сірого кольору; праску сіро-білого кольору марки «Tefal»; фен-сушку для волосся марки «PRIVILEG»; каструлю сірого кольору марки «BOHMANN», шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування таким майном. Клопотання мотивує тим, що Перечинським відділом Ужгородської окружної прокуратури відповідно до вимог КПК України здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення слідчим відділом відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, під час якого встановлено, що 08 лютого 2024 року надійшла письмова заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 04 лютого 2024 року у період часу з 08.00 по 20.00 год невідома особа проникла до будинку АДРЕСА_1 , звідки таємно викрала побутову електротехніку, чим спричинила йому матеріальну шкоду. Прокурор вказує, що 09 лютого 2024 року відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України. Окрім цього вказує, що того ж дня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , добровільно видала працівникам поліції речі, які 04 лютого 2024 року приніс додому співмешканець її доньки ОСОБА_6 , а саме радіоприймач марки «ТСМ», праску сіро-білого кольору марки «Tefal», фен-сушку для волосся марки «PRIVILEG» та каструлю сірого кольору марки «BOHMANN»; видані речі слідчим оглянуто та вилучено, такі є об`єктами вчинення кримінального правопорушення та тимчасово вилученим майном. Вказане майно, як зазначає прокурор, постановою слідчого від 09 лютого 2024 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Посилаючись на норми кримінального процесуального закону, які визначають питання накладення арешту на майно, прокурор зазначає, що у органу досудового розслідування існує необхідність у накладенні арешту на зазначене у клопотанні майно, задля його збереження як речового доказу у даному кримінальному провадженні, а тому просить клопотання задовольнити.

Ініціатор клопотання у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд такого за його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 КПК України, здійсненням виклику по телефону.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, прийшов до такого висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з наданих прокурором матеріалів, 08 лютого 2024 року за протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію старшим о/у СКП відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 задокументовано повідомлення громадянина ОСОБА_4 про те, що у період часу з 08.00 по 20.00 год 04 лютого 2024 року з будинку його матері ОСОБА_8 у АДРЕСА_2 , викрадено його речі, а саме праску «Тефаль», фен «PRIVILEG», радіо марки «ТСМ» та каструлю, ємністю близько 3-4 л.

Також з даних матеріалів убачається, що за вказаним фактом 09 лютого 2024 року розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000051 від 09 лютого 2024 року.

За добровільною згодою ОСОБА_4 як піклувальника ОСОБА_8 власника житлового будинку АДРЕСА_1 , 08 лютого 2024 року вказаний будинок було оглянуто органом досудового розслідування та виявлено і вилучено три сліди папілярних ліній рук людини, які упаковано до крафтового пакету.

Окрім того, як видно з матеріалів клопотання, 09 лютого 2024 року ОСОБА_5 добровільно видала працівникам поліції праску «Тефаль», фен «PRIVILEG», радіо марки «ТСМ» та каструлю марки «BOHMANN»; вказані речі 04 лютого 2024 року приніс додому цивільний чоловік її доньки ОСОБА_6 . Протоколом огляду від 09 лютого 2024 року зазначені речі оглянуто, ОСОБА_5 допитано в якості свідка.

Постановою слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_9 про визнання предмету речовим доказом від 09 лютого 2024 року три сліди папілярних ліній рук людини, що виявлені за місцем події, а також добровільно видані ОСОБА_5 радіоприймач марки «ТСМ», праску сіро-білого кольору марки «Tefal», фен-сушку для волосся марки «PRIVILEG» та каструлю сірого кольору марки «BOHMANN», визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000051.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України видно, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Прокурором доведено, що вилучене майно, має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000051 та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Поряд з цим слідчий суддя додатково враховує, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

В ході розгляду клопотання не доведено та не встановлено обставин, які б давали слідчому судді підстави вважати, що на даний час необхідності у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з підстав збереження речових доказів немає, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке обмеження для виконання завдань кримінального провадження, а також завдань арешту майна, визначених в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

На думку слідчого судді, таке втручання органів досудового розслідування у права і свободи особи, є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Частиною 5 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000051 від 09 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на радіоприймач марки «ТСМ», сірого кольору; праску марки «Tefal», сіро-білого кольору; фен-сушку для волосся марки «PRIVILEG», а також каструлю марки «BOHMANN», сірого кольору, шляхом заборони користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1