УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про призначення судового розгляду

28.02.2024 Справа №608/1012/23 Провадження №1-кп/607/210/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

та перекладача ОСОБА_10

під час проведення у приміщенні суду в м. Тернополі в режимі відеоконференції підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому слід призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 заперечила щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, натомість підтримала подане нею клопотання про повернення прокурору обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, посилаючись на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України. Так, зазначила, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК України після словосполучення «обвинувальний акт» повинно бути зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення та реєстраційний номер кримінального провадження, натомість стороною обвинувачення окрім вказаних відомостей зазначено також анкетні дані обвинувачених, а саме їх прізвища, імена, по батькові, що на її думку, є порушенням норм ст. 291 КПК України. Також вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у обвинувальному акті не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме у ньому відсутні основні елементи, які необхідні для встановлення складу кримінального правопорушення: не вказано час, місце, спосіб, мотив кримінального правопорушення. Зокрема, щодо формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 255-1 КК України зазначає, що у обвинувальному акті не вказано коли та яким чином відбулось приєднання ОСОБА_4 до послідовників кримінальної субкультури, натомість у обвинувальному акті зазначається словосполучення «точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено», тобто обвинувальний акт не містить точних даних про вчинене кримінальне правопорушення, не зазначено в який спосіб ОСОБА_4 здобув повагу та авторитет серед ув`язнених задля того, щоб останні дотримувалися правил поведінки, які поширював ОСОБА_4 . Вказане, на її думку, свідчить про те, що межі поширення ОСОБА_4 злочинного впливу не встановлено, не означено коло осіб, які підпали під цей вплив, а відтак не встановлено, якщо вони причетні до скоєння кримінальних правопорушень, мотиви їх дій, тобто не встановлено суб`єктивне усвідомлення кожної особи, яка приймала участь в злочинній діяльності, саме такою, що діє під впливом обвинуваченого ОСОБА_4 . Також вказує, що сам по собі факт перебування особи у певному статусі та/або віднесення себе до певної спільноти не є діянням в його кримінально-правовому значенні, що давало би підстави вважати статус чи приналежність особи до певної спільноти кримінальним правопорушенням. Також зазначає, що із обвинувального акту неможливо встановити яким чином ОСОБА_4 поширював вплив на злочинну діяльність; на кого цей вплив поширювався; яким чином ОСОБА_4 здійснював розподіл коштів, майна та чим це підтверджується. Крім того вказала, що при формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_4 за ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України стороною обвинувачення у обвинувальному акті не вказано спосіб вчинення таких дій, не встановлено та не відображено у обвинувальному акті яким чином та коли саме здійснювалась передача інформації між обвинуваченими та яким чином здійснювалась передача наркотичних засобів. Таким чином вважає, що обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, передбачених КПК України, та не є конкретним, оскільки у ньому відсутнє детальне і зрозуміле формулювання обвинувачення із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотивів кримінального правопорушення. Також вказала, що у обвинувальному акті не зазначено відомості про те, які саме додатки до нього додано.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також захисники обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали клопотання адвоката ОСОБА_7 про повернення прокурору обвинувального акту.

Суд, заслухавши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 , думку інших учасників підготовчого судового засідання, у відповідності до положень ст. 314 КПК України, вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, вважає, що такий відповідає вимогам КПК України, та приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження відповідно до ст.ст. 32, 33 КПК України підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області відповідно до ухвали Тернопільського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або зупинення провадження, немає.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

В свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором, зокрема: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України» повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Таким чиномсуд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку відсутності в обвинувальному акті відомостей згідно ч. 2 ст. 291 КПК України та за наявності у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд, будь-які інші обставини не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, а їх наявність не позбавляє суд дати їм оцінку в ході судового розгляду.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, містить відомості, зазначені у ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, а також в обвинувальномуакті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

При цьому слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст. 22 КПК України суд не вправі робити висновки щодо формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки такі обставини, відповідно до змісту ст. 91 КПК України підлягають доказуванню під час судового провадження, при цьому на стадії підготовчого судового засідання суд не може досліджувати будь-які докази та здійснювати їх оцінку, а також давати оцінку фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Разом з тим слід зазначити, що формулювання обвинувачення у даному обвинувальному акті є достатньо конкретним та зрозумілим для здійснення захисту від такого обвинувачення в суді.

Окрім того слід взяти до уваги, що вимогами КПК України не передбачено, що у обвинувальному акті необхідно зазначити про те, які документи до нього додаються.

З огляду на викладене, суд вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимоги ст. 291 КПК України та судом не встановлено наявність в обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд, а тому наведене дає можливість призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, у зв`язку із чим клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, прокурору, до задоволення не підлягає.

З урахуванням думки учасників підготовчого судового засідання судовий розгляд кримінального провадженняслід здійснювати суддею одноособово.

Існує доцільність допитати під час судового розгляду свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Окрім цього в підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання про продовження застосованого відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що строк зазначеного запобіжного заходу обвинуваченим закінчується та на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, а підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. За вказаних обставин вважає, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належне виконання обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їх процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечила щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою її підзахисного, зазначивши, що відносно ОСОБА_4 ухвалено вирок, яким йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та вказаний вирок на даний час набрав законної сили, оскільки ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року його залишено без змін.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , натомість просять змінити застосований відносно останнього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Також захисник зазначила, що підстави для продовження строку тримання під вартою, наведені прокурором, є формальними, а ризики, про які зазначив прокурор, надуманими, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_11 в підготовчому судовому засіданні заперечили щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , натомість просять змінити застосований відносно останнього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Також захисник зазначив, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу є однотипними, а наведені у них ризики не доведені.

Заслухавши клопотання прокурора про продовження строку застосованого відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, думку інших учасників підготовчого судового засідання та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на домашній арешт, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотань сторони захисту слід відмовити за безпідставністю, а клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строком до 60 днів з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 500 000 грн. (п`ятсот тисяч гривень). Строк тримання під вартою ОСОБА_4 в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено до 09 березня 2024 року.

Також ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2023 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 107 360 грн. (сто сім тисяч триста шістдесят гривень). Строк тримання під вартою ОСОБА_5 в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено до 09 березня 2024 року.

Крім того ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01 березня 2023 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 107 360 грн. (сто сім тисяч триста шістдесят гривень). Строк тримання під вартою ОСОБА_6 в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 09 березня 2024 року.

При вирішенні клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту щодо запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Статтею 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Відповідно до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Таким чином суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинувачених запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останніх більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні на даній стадії процесу не встановлено.

При цьому суд враховує те, що прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 3 ст. 307 КК України, які з урахуванням вимог ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, та ч. 2 ст. 307 КК України, що є тяжким злочином. Крім того у матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо ухвалення відносно ОСОБА_4 вироку суду, який набрав законної сили, та яким останньому призначено покарання у вигляді позбавлення волі, а тому на думку суду, на даний час продовжують існувати ризики, що були враховані при застосуванні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та продовженні його строку, зокрема останній з огляду на санкції статтей обвинувачення, адже за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; за 2 ст. 307 КК України від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 307 КК України - від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, зможе переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності Також на переконання суду, продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду, при цьому судом взято до уваги те, що свідки вже допитувались під час судового розгляду кримінального провадження у Чортківському районному суді Тернопільської області, однак дані ними показання не можуть братися судом до уваги, адже відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, тобто таким чином ризик незаконного впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Також продовжує існувати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки злочинна діяльність організованої групи була поширена на територію ДУ «Чортківська УВП №26», де обвинувачений на той час утримувався під вартою.

Також прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тобто з урахуванням вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. Крім того на даний час продовжують існувати ризики, що були враховані при застосуванні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 та продовженні його строку, зокрема останній з огляду на санкцію статті обвинувачення, зможе переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду, адже з урахуванням вимог ч. 4 ст. 95 КПК України ризик незаконного впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки злочинна діяльність організованої групи була поширена на територію ДУ «Чортківська УВП №26».

Крім того прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, які з урахуванням вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, а також ч. 3 ст. 307 КК України, яке є особливо тяжким злочином. Крім того на даний час продовжують існувати ризики, що були враховані при застосуванні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та продовженні його строку, зокрема останній з огляду на санкцію статтей обвинувачення, адже за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років; за 2 ст. 307 КК України від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 307 КК України - від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, зможе переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду, адже з урахуванням вимог ч. 4 ст. 95 КПК України ризик незаконного впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки злочинна діяльність організованої групи була поширена на територію ДУ «Чортківська УВП №26».

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, а тому враховуючи вимоги ст. 178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, а також зважаючи на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд вважає виправданим подальше тримання обвинувачених під вартою, а тому у задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на домашній арешт, слід відмовити, а клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строком до 60 днів.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України,ст. ст. 291, 314, 315-317, 331, 336, 369, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 10 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, у відкритому судовому засіданні на 14 год. 30 хв. 08 березня 2024 року в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 34.

Про час судового розгляду повідомити прокурора, захисників та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, а також видати та відконвоювати обвинувачених.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 27 квітня 2024 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 27 квітня 2024 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 27 квітня 2024 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку лише в частині продовження строку запобіжного заходу безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1