Справа № 308/3492/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 11.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

встановив:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000036, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

З внесеного клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 11.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 69 окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 , у порушення вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 та Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, з метою незаконного збагачення, шляхом вчинення злочинів з незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, усвідомлюючи те, що шляхом проведення заборонених операцій у сфері обігу наркотичних засобів і психотропних речовин є можливість швидко незаконно збагатитись, будучи знайомим із особами, які схильні до вживання наркотичних засобів і психотропних речовин, здійснив незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних речовин, що виразилось в наступному.

Встановлено, що у ОСОБА_5 , в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13.02.2024, виник злочинний умисел на придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут психотропних речовин з метою незаконного збагачення.

На реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на збут психотропних речовин, з метою незаконного збагачення, ОСОБА_5 , в невстановлений, на даний час, досудовим розслідуванням спосіб, у невстановленому місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з корисливих спонукань, придбав, у невстановленої органом досудового розслідування особи, психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,1875 г, яку, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою її подальшого збуту, незаконно зберігав у невстановленому досудовим розслідувань місці, до 12 год. 40 хв. 13.02.2024.

Надалі, 13.02.2024 о 12 год. 40 хв., ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою незаконного збагачення, перебуваючи на подвір`ї приватного будинку АДРЕСА_1 , за грошові кошти в розмірі 1500 грн., збув ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діяв під контролем правоохоронних органів, психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,1875 г.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин.

Окрім того, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на збут психотропних речовин, з метою особистого збагачення діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, повторно, у порушення вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 та Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, в невстановлений на даний час досудовим розслідуванням спосіб, у невстановленому місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, придбав у невстановленої органом досудового розслідування особи психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,9209 г, яку, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою її подальшого збуту, незаконно зберігав у невстановленому досудовим розслідувань місці, до 13 год. 13 хв. 27.02.2024.

Надалі, 27.02.2024 о 13 год. 13 хв., ОСОБА_5 , діючи повторно, з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою незаконного збагачення, перебуваючи на подвір`ї приватного будинку АДРЕСА_1 , за грошові кошти в розмірі 4000 грн. збув ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діяв під контролем правоохоронних органів, психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,9209 г.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, вчиненого повторно.

27.02.2024 о 13 год. 39 хв., ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28.02.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується наступними зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту свідка ОСОБА_6 від 21.02.2024 та 27.02.2024; протоколом впізнання особи за фотознімками із свідком ОСОБА_6 ; протоколом контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки; висновками судових експертиз, згідно з яких кристалічна речовина вилучена 13.02.2024 року та 27.02.2024 в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки є психотронною речовиною, обіг якої обмежено метамфетамін; протоколом затримання ОСОБА_5 від 27.02.2024; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в ході чого було виявлено та вилучено згортки фольги із вмістом у них речовин, подібних до психотропних та наркотичних, а також електронні міні ваги та зіп-пакети, на яких містяться залишки речовин подібних до психотропних, та у сукупності зібраних доказів можна цілком зробити висновок, що це є психотропні речовини, оскільки ОСОБА_5 систематично збував їх, за місцем власного проживання.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за підозрюваним ОСОБА_5 зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 , від 20.11.2006, спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Слідчий у клопотанні вказує, що з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та ефективного здійснення досудового розслідування необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , в частині спільної сумісної власності підозрюваного ОСОБА_5 , з метою можливості конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи.

Як зауважує слідчий, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а тому, враховуючи що підозрюваний є співвласником квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим виникає необхідність у арешті даного майна з метою можливості конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи, в разі доведення вини останнього у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, слідчий просить накласти арешт на права відчуження, розпорядження майном, а саме: квартири АДРЕСА_3 , в частині спільної сумісної власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з метою можливості подальшої конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи, в разі доведення вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Розгляд клопотання слідчий просить провести без повідомлення підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження, та його захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Старший слідчий в ОВС слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 подав слідчому судді заяву, згідно з якою просить розглянути клопотання про арешт майна без його участі, зазначивши, що клопотання підтримує та просить задовольнити.

Виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення та виду майна, що належить арештувати згідно з поданим клопотанням, слідчим суддею у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України розглянуто дане клопотання про арешт майна без повідомлення підозрюваного (власника майна), оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розглянувши клопотання про арешт майна та дослідивши додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 11.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

27.02.2024 о 13 год. 39 хв., у рамках даного кримінального провадження затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України.

28.02.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, вчинене повторно.

З матеріалів клопотання вбачається, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 365817473 від 14.02.2024), підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Сторона обвинувачення вказує, що є обґрунтована необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, метою накладення якого є забезпечення спеціальної конфіскації майна та конфіскації майна як виду покарання, оскільки відповідальність за вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Згідно зі cт. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Одним із різновидів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

У відповідності до ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна є додатковим видом покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Як передбачає ч. 5 ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Частина 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Отже, закон про кримінальну відповідальність передбачає можливість конфіскації майна у випадку засудження особи за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.

У кримінальному провадженні №0000036 здійснюється досудове розслідування за підозрою, зокрема, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

Тобто, у випадку засудження ОСОБА_5 за вчинення наведеного злочину (ч. 2 ст. 307 КК України) до нього може бути застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке йому належить, в тому числі його частки в спільній сумісній власності подружжя.

Водночас при оцінці можливості накладення арешту на майно ОСОБА_5 у спільній сумісній власності, яке може бути предметом конфіскації як виду покарання, слідчим суддею враховується те, що майнові відносини в Україні регулюються цивільним законодавством.

Правовий режим власності в Україні визначається виключно законами України, що передбачає п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як вбачається з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Підставою для виділення частки майна в праві спільної сумісної власності має бути вимога співвласника такого майна або державного чи приватного виконавця.

У межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року у справі №752/7440/18).

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення внесеного клопотання з підстав, визначених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя зауважує, що матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, своєю чергою, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя також враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час ухвалення рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Разом з тим, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення у поданому клопотанні не обґрунтовано та не доведено у даному випадку накладення арешту на майно з метою забезпечення його спеціальної конфіскації, враховуючи приписи ст. 96-2 КК України, зокрема, чи одержано зазначене майно внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яке є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000036.

При цьому системно-структурний аналіз положень КК України свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню. Отже, спеціальна конфіскація є заходом процесуального примусу, який обтяжує становище особи. Тому при застосуванні інституту спеціальної конфіскації слід дотримуватися принципу справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання прав потерпілого. Тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати, що саме підлягає спеціальній конфіскації гроші, цінності тощо, та чи вирішувалося питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 760/5853/18).

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом заборони його відчуження та розпорядження, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1