Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2474/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000434 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 25 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-02.02.2012 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч.1 ст.121 до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

-19.06.2012 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч.1 ст.198 КК України до 1 місяця арешту;

-26.03.2013 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч.1 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.07.2016 невідбуту частину покарання скорочено наполовину, згідно ст. 6 ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014;

-07.02.2022 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності його вини просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити йому більш м`яке покарання, враховуючи, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, позицію потерпілого, який не наполягав на суворості покарання. Вважає вирок занадто суворим, таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , яке надійшло від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 йдеться про безпідставність доводів апеляційної скарги та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 25 жовтня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.02.2022, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з 25 жовтня 2023.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання частково відбуте за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2022 в період з 13 листопада 2020 по 25 липня 2022р.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання період тимчасового залишення в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» по даному кримінальному провадженню з 26 липня 2022 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення в період з 13 серпня 2016 по 05 квітня 2019 за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (в ред.Закону від 26.11.2015 № 838-VIII), де одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 12.08.2016 близько 01 години 40 хвилин, ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, знаходячись неподалік залізничного переїзду по АДРЕСА_2 , помітили раніше їм не знайомого ОСОБА_10 , який йшов у напрямку мікрорайону «М`ясокомбінат», та в цей час у нього виник умисел на розбійний напад, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, з корисливих мотивів з метою заволодіння майном ОСОБА_10 шляхом здійснення нападу, почали переслідувати потерпілого та наздогнавши його поблизу зупинки громадського транспорту, що по АДРЕСА_2 , застосували щодо нього насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у наступному: особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, схопив ОСОБА_10 рукою за шию ззаду, а ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому один удар рукою в грудну клітину спереду, внаслідок чого потерпілий впав на асфальтоване покриття. Продовжуючи злочинні дії, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, разом з ОСОБА_8 , умисно нанесли потерпілому, що лежав на тротуарі близько 4 ударів ногами по тулубу, від яких ОСОБА_10 захищався, прикриваючись руками. Після подолання опору потерпілого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, разом з ОСОБА_8 підняли ОСОБА_10 з землі та для продовження злочинних дій відвели до зупинки громадського транспорту, де посадили на лавочку.

В подальшому, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, підійшовши спереду до ОСОБА_10 , взяв його руками за голову та умисно наніс близько п`яти ударів коліном правої ноги по обличчю потерпілого, після чого руками утримував потерпілого за тулуб, не даючи йому втекти, а ОСОБА_8 у той час обшукав одяг ОСОБА_10 .

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, руками схопили потерпілого за ноги та умисно стягнули його з лавочки на тротуар, внаслідок чого ОСОБА_10 впав та вдарився потиличною частиною голови об асфальтове покриття.

Подолавши таким чином опір потерпілого, ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, заволоділи майном ОСОБА_10 , а саме:

-мобільним телефоном марки «Meizu MX5», вартістю 7432 гривні, спорядженим сім-карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 гривень та сім-карткою мобільного оператора «LIFE», вартістю 25 гривень;

- шкіряним гаманцем, вартістю 380 гривень, всередині якого знаходилась банківська картка «Укрсиббанку»;

-срібним браслетом, вагою 50 грам, вартістю 65 гривень за 1 грам, на суму 3250 гривень;

- срібною каблучкою, вагою 5 грам, вартістю 65 гривень за 1 грам, на суму 325 гривень та з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли.

Всього в результаті злочинних дій потерпілому ОСОБА_10 , заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 11 437 гривень.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та яка перебувала в стані неосудності, потерпілому ОСОБА_10 завдані: тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді перелому потиличної кістки; легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді забою головного мозку, перелому та підвивиху першого зуба, саден та підшкірних крововиливів обличчя.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.187 КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. Просив апеляційний розгляд проводити у його відсутності, впеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник уточнили вимоги апеляційної скарги та просили призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій), відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнав рецидив злочинів.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, має судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, дітей на утриманні немає, негативно характеризується за місцем проживання.

З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі наближене до мінімального розміру в межах санкції ч.4 ст.187 КК України, з конфіскацією майна, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками суду колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не враховано належним чином дані про його особу, зокрема те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, а також повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки дані про особу обвинуваченого, а також його ставлення до вчиненого злочину були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Крім того, згідно довідки-характеристики відносно ОСОБА_8 від 13.08.2016 року, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, останній за місцем проживання характеризується з негативної сторони, веде прихований спосіб життя, підтримує зв`язок з антигромадськими елементами (т.2 а.п.141).

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки розгляд справи було проведено без участі потерпілого та вказану позицію останній не висловлював. Більш того, потерпілий не оскаржував даний вирок, тобто погодився з призначеним ОСОБА_8 покаранням.

Доводи сторони захисту про те, що судом призначено занадто суворе покарання, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 під терміном «явно несправедливе покарання» розуміють не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.4 ст.187 КК України, який наближений до мінімального, у даному випадку, не можна вважати явно несправедливим через суворість, а тому підстав для зміни вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченій покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: