У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/4309/24

№ 1-кп/183/1484/24

17 червня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, захисника та обвинуваченої про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000039 від 06.01.2024 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000039 від 06.01.2024 стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подала клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під ватрою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченої не з`явилося, тому продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_4 кожен окремо, заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 ,посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Захисник вважає, що доводи, на які посилається прокурор, виключно припущеннями. У зв`язку з чим просили змінити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт, або зменшити їй розмір застави до мінімальної межі, визначеної законом.

Прокурор ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченій запобіжного заходу на домашній арешт чи зменшення розміру застави, посилаючись на відсутність для цього достатніх підстав.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з того, що остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого, у разі визнання обвинуваченої ОСОБА_5 винуватою, останній загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченої від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій ОСОБА_5 у разі визнання останньої винуватою у пред`явленому обвинувачені; та ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки, зокрема, свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які мешкають в одному районі з обвинуваченою ОСОБА_5 , ще не допитані безпосередньо судом в ході судового розгляду.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального провадження.

Водночас, суд зазначає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не є доведеним стороною обвинувачення, та який не був врахований слідчим суддею при обранні та продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що свідчить зміст ухвал слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.02.2024, 04.04.2024.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності у ОСОБА_5 захворювань, які перешкоджають їй утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_5 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою.

Суд бере до уваги відомості про наявність у ОСОБА_5 місця реєстрації та проживання, однак вказані обставини з урахуванням вищевикладеного, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченій ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Захисником ОСОБА_4 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну раніше обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченій ОСОБА_5 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зменшення обвинуваченій ОСОБА_5 розміру застави, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При визначенні розміру застави суд враховує майновий стан обвинуваченої ОСОБА_5 , те що вона обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, якими визначено межі розміру застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину. Суд також враховує і дані про особу обвинуваченої, ризики, встановлені під час розгляду клопотання, внаслідок чого доходить висновку, що з огляду на характер інкримінованого їй правопорушення, майнового стану обвинуваченої, а саме, що остання вдова, офіційно не працює, застава має бути залишена в межах розміру визначеного ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 06.05.2024, а саме 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120 гривень 00 копійок, на умовах її внесення згідно з ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 04.04.2024.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331, 350, 371, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 15 серпня 2024 року.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну раніше обраного обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 18 червня 2024 року о 08 годині 20 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1