Справа № 591/1711/22
Провадження № 1-кп/591/361/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2024 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2022 близько 02-17 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», р.н. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: рухався по вул. Харківська, у напрямку перехрестя з вул. Прокоф`єва у м. Суми, в районі будинку 2/2, знехтував безпекою дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, або ж до зупинки керованого ним транспортного засобу перед пішохідним переходом, щоб надати перевагу в русі пішоходу, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час переходила проїзду частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, що супроводжувалася сполученою черепно-мозковою травмою (переломи кісток склепіння та основи черепа), закритої травми органів черевної порожнини, (ушкодження печінки), органів за очеревинного простору (крововилив в жирову капсулу правої нирки), переломи обох кісток правої гомілки, множинних синців та саден з ускладненням травматичного шоку, які кваліфікуються як тяжкі, що викликали небезпечний для життя стан і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Допущені ОСОБА_4 порушення вимог п.18.1 ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті день та час він рухався на автомобілі по вул. Харківська, у м. Суми, по 2 полосі, зі швидкістю близько 50 км/год. Він віз пасажирів, які його постійно відволікали. Коли проїхав пішохідний перехід, то в автомобілі, яким він керував, розбилось лобове скло, він, навіть, не зрозумів, що трапилось. А, коли він зупинився та вийшов з машини, то побачив, що на дорозі лежить дівчина. Відразу він попросив пасажирів викликати швидку та поліцію. Погоджується з тим, що порушив п.18.1 ПДР, що збив дівчину і вона отримала ті тілесні ушкодження, про які заначено в обвинувальному акті і від яких вона померла на місці ДТП. Заходів щодо усунення шкоди не вживав, бо збирає кошти та чекає рішення суду, вибачення у рідних загиблої не просив.

Оскільки пояснення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, то суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, є добровільними у таких своїх позиціях, а також - роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме: п.18.1 Правил дорожнього руху України під час керування 19.02.2022 близько 02-17 год. автомобілем «Hyundai Sonata», по вул. Харківська, що призвело до наїзду на потерпілу ОСОБА_7 , внаслідок чого останній спричинено смерть.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує: характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, а саме те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин; особу винного, який в силу ст.89 КК України є не судимою особою, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в нарко- та псих- диспансерах не перебуває, має неповнолітню дитину. Крім того, як з`ясовано в судовому засіданні від обвинуваченого, він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, у тому числі за ст.ст.124 та 130 КУпАП.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Пом`якшуючою обставиною суд вважає повне визнання вини обвинуваченим.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання в обвинувальному акті на таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття, оскільки, згідно правовим позиціям, які неодноразово висловлював Верховний суд, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_4 хоча і визнав обставини кримінального правопорушення, як вони зазначені в обвинувальному акті. Проте, його покази в суді не містили критичної оцінки своєї протиправної поведінки. Крім того, тільки в судових дебатах обвинувачений просив пробачення у суду та просив суворо не карати, при цьому, навіть не звертаючись конкретно до присутньої в залі суду сестри загиблої. Відомостей про те, що ОСОБА_4 просив пробачення у батька загиблої, який до своєї смерті був у справі потерпілим, суду не надано. Також ОСОБА_4 за більше ніж 2 роки після події ДТП не відшкодував потерпілій стороні жодної копійки шкоди, посилаючись на те, що він чекає рішення суду та збирає кошти. На переконання суду, така поведінка обвинуваченого не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Враховуючи сукупність зазначених обставин і даних про особу, суд не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України, і приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Також відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк його тримання під вартою, а саме: у період з 19.02.2022 року по 15.06.2022.

У справі потерпілим ОСОБА_8 було подано позов про стягнення з Акціонерної страхової компанії «ОМЕГА» на його користь 44124 грн. у відшкодування витрат на поховання ОСОБА_7 , а також 78000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 932000 грн. у відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати щодо надання правової допомоги по справі (а.с. 76-85 т.1).

Оскільки від страхової компанії надійшли документи (платіжні доручення) на підтвердження відшкодування АСК «ОМЕГА» сум за страховим полісом, а саме: батьку померлої - ОСОБА_8 - 83124 грн. ( у тому числі 39000 грн. моральних збитків та 44124 грн. матеріальної шкоди ) та матері померлої - ОСОБА_9 39000 грн.( в рахунок відшкодування моральної шкоди) (а.с. 152-155 т.1), то позивачем ОСОБА_8 було зменшено позовні вимоги, зокрема 01.05.2023 подано змінений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 932000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 210-212 т.1).

30.05.2023 року позивач ОСОБА_8 помер (а.с. 49 т.2).

Спадкоємицею ОСОБА_10 до суду було подано заяву про залучення її до участі у справі як правонаступника (а.с.61-68 т.2).

Суд, вислухавши учасників процесу, вважає, що в даному випадку провадження у справі за вказаним цивільним позовом ОСОБА_8 підлягає закриттю, виходячи з таких обставин.

Згідно законодавства, до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя (частина третя статті 1230 ЦК України). В цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи.

За своєю сутністю право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому в частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку, якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи, не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.

Аналогічний висновок про те, що право на компенсацію моральної шкоди не спадкується зробив 13 липня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 753/15095/17, провадження № 61-16500св20 (ЄДРСРУ № 105371766).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Тобто, враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного суду та вимоги ЦПК провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_8 щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 слід закрити.

Крім того, відповідно до ст.ст.100,174 КПК України необхідно скасувати накладений ухвалою слідчого судді арешт та вирішити долю речових доказів (а.с. 2-7 т.2).

Згідно із ст.ст.118, 124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експерта у справі, на суму 6521,56 грн. (а.с.8-9 т.2)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його затримання для відбування покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк тримання під вартою, а саме: у період з 19.02.2022 року по 15.06.2022.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь суми завданої моральної шкоди в розмірі 932 000 грн. закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 6521,56 грн.

Скасувати арешт з речових доказів, а їх долю вирішити таким чином:

-автомобіль «Hyundai Sonata», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території Сумського ВП ГУНП в Сумській області за адресою: м.Суми, вул.Чернігівська,16 «а» -після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю ОСОБА_4 ;

-черевики, що зберігаються в камері схову речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області згідно квитанції, після набрання вироком законної сили знищити;

-оптичний диск після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження №0000325.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1