Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1521/24
Провадження № 1-кс/935/438/24
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2024 року м.Коростишів

Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000216 від 04.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

установив:

06 червня 2024 року на розгляд слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області надійшла заява ОСОБА_3 про скасування арешту майна в частині користування на автомобіль марки HYUNDAI МОДЕЛІ 130 р.н. НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про розгляд заяви про скасування арешту повідомлена належним чином. В поданому клопотанні зазначив, що розгляд справи проводити без його участі та просить скасувати арешт з автомобіля в частині користування.

Слідчий в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд заяви належним чином. На адресу суду від слідчого надійшла заява про розгляд справи без її участі, у якій висловився про те, що не заперечує проти задоволення клопотання та скасування арешту в з автомобіль марки HYUNDAI МОДЕЛІ 130 р.н. НОМЕР_1 , в частині користування так як проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії на даний час проведено огляд автомобіля експертом та отримано висновок.

Дослідивши заяву про скасування арешту, долучені до нього матеріали, заяву слідчого, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Як убачається з матеріалів заяви, СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000216 від 04.05.2024 із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 10.05.2024 року накладено арешт у виді тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку на вилучений під час огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 04.05.2024, з метою збереження речових доказів, а саме на автомобіль марки HYUNDAI моделі 130 р.н. НОМЕР_1 ; мотоцикл марки LONCIN LX250GS-2A р.н. НОМЕР_2 - у виді заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Власником автомобіль марки HYUNDAI моделі 130 р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серією НОМЕР_3 .

За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин, позиції сторони обвинувачення, яка не заперечує проти задоволення клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність подальшої потреби у застосуванні до указаного майна заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в частині користування, а саме на автомобіль марки HYUNDAI моделі 130 р.н. НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Заяву ОСОБА_3 про скасування арешту на майно в частині користування задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000216 від 04.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в частині користування, а саме з автомобіля марки HYUNDAI моделі 130 р.н. НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1