У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/5656/22

провадження № 1-кп/0285/177/24

27 лютого 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обгрунтування клопотання посилається на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може переховуватись від суду, а також вчинити нові злочини. Такі ризики вбачаються з тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 у випадку доведеності його вини, факту перебування його в розшуку, а також повторність вчинення злочину.

Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту. Посилались на наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, що впливатимуть на його постійне перебування за місцем проживання.

Заслухавши думки учасників процесу, розглянувши клопотання прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено право кожної людини на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім визначених випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , його особу та наявність ризиків, що можуть зашкодити судовому розгляду кримінального провадження.

ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі.

Враховуючи тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Такий ризик є реальним, оскільки ОСОБА_4 ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим 13.03.2023 ухвалою суду був оголошений його розшук.

Наявні соціальні зв`язки обвинуваченого не змогли запобігти ризикам, які реально настали під час розгляду даного кримінального провадження судом.

Крім того, суд дійшов висновку про обгрунтованість посилань прокурора на ризик вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, у випадку зміни запобіжного заходу.

Підстави, за яких було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Обставини, на які посилається сторона захисту не спростовують доводи прокурора щодо необхідності продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу.

З урахуванням вище наведених обставин, суд дійшов висновку, що існують ризики завдання шкоди суспільним інтересам, які не можуть бути усунуті застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, та вважає можливим допустити обмеження прав обвинуваченого ОСОБА_4 шляхом продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 27, 107, 177, 193, 336, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 26.04.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1