Провадження № 1-кп/947/829/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000713 від 02.11.2023 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, громадянин України, українець із середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 12.09.2022 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2023 року приблизно о 16:00 годин біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 побачив раніше незнайому йому особу похилого віку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що йшла біля зазначеного будинку з золотим ланцюжком на шиї - вартістю 13344 гривні 80 копійок, на якому висів золотий кулон з зображенням Божої Матері - вартістю 6672 гривні 40 копійок, після чого у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення цих виробів із золота, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Потім, 31.10.2023 року приблизно о 16:35 годин ОСОБА_6 , з метою реалізації злочинного умислу, діючи в умовах дії воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, прослідував за ОСОБА_4 до будинку АДРЕСА_3 , де приблизно через 1 хвилину, реалізуючи злочинний умисел, наздогнав її та, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, схопив правою рукою за вказаний золотий ланцюжок, намагаючись його зірвати з шиї, а лівою рукою штовхнув ОСОБА_4 в грудну клітину, спричинивши їй фізичний біль. Від цього поштовху остання вдарилась правим стегном і правою сідницею об металеву огорожу біля вказаного будинку, чим їй були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця правого стегна та правої сідниці, а потім ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, шляхом ривку відкрито зірвав з шиї ОСОБА_4 належні останній: золотий ланцюжок - вартістю 13344 гривні 80 копійок з золотим кулоном з зображенням «Божої Матері» - вартістю 6672 гривні 40 копійок, спричинивши в результаті даного ривку ОСОБА_4 легке тілесне ушкодження у вигляді садна шиї.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення з вищевказаним викраденим майном втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду ОСОБА_4 на загальну суму 20017 гривень 20 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, при цьому не оспорюючи фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та надав наступні покази.

Дійсно, 31.10.2023 року приблизно о 16:00 годин біля будинку АДРЕСА_2 він побачив потерпілу, у якої на шиї був золотий ланцюжок з кулоном, який він вирішив викрасти. Він йшов за за потерпілою ОСОБА_4 до вулиці Академіка Корольова, де схопив рукою за золотий ланцюжок, намагався його зірвати з шиї, при цьому штовхнув ОСОБА_4 , від чого вдарилась об огорожу, а він зірвав з шиї ОСОБА_4 золотий ланцюжок з золотим кулоном, з якими з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись ним на власний розсуд.

У скоєному щиро розкаявся, вартість викраденого майна підтверджує, визнає, що вчинив злочин в умовах воєнного стану. Цивільний позов потерпілої про стягнення матеріальної шкоди 20017 гривень 20 копійок визнає в повному обсязі.

Просив суд суворо не карати та просив розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпіла в судовому засіданні підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення обвинувачем відносно неї. Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому злочині визнав у повному обсязі, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особу. Також, обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

За таких обставин, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особу, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.67 КК України обставиною, які обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, і вважає, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.186 КК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 вироком Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2022 року засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст.71 КК України суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, а саме до призначеного покарання по даному вироку, частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2022 року.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходив з положень ст.100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Судом розглянуто цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_4 про стягнення спричиненої матеріальної шкоди в сумі 20017 гривень 20 копійок.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала,за наявності її вини.

Вирішуючи зазначений позов про стягнення спричиненої матеріальної шкоди, суд вважає його документально доведеним в частині понесених витрат, тому цивільний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.349 ч.3, 337, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднати не відбуту частину покарання призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2022 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 19.02.2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази: DVD-R - об`ємом 4.7 GB з відеозаписом зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (висновок експерта № СЕ-19/116-24/3167-ТВ від 04.03.2024), у розмірі 1514 гривень 56 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 20017 гривень 20 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1