ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3753/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/364/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Балабине Запорізького району Запорізької області, українця, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого силу закону,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 17 лютого 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

17 лютого 2021 року, в період часу з 03.30 години до 15.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи за тимчасовим місцем мешкання, а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_3 за допомогою наявного при собі ножа, який є пласким односторонньо гострим предметом, що має колючо-ріжучі властивості, в ході конфлікту, який виник під час вживання спиртних напоїв, з особистих спонукань, з метою умисного протиправного спричинення смерті потерпілій, наніс ОСОБА_9 шість ударів в область шиї, тулуба та кінцівок, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: лінійних саден в щічно-виличній ділянці зліва в підоковій ділянці з права, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також різану рану на долонній поверхні лівої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров`я на термін понад 6, але не більше 21 доби, та в прямому причинному зв`язку зі смертю на знаходяться.

Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, ОСОБА_7 заподіяв вище вказаним ножем потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани на передній поверхні шиї в ділянці проекції верхнього краю щитоподібного хряща з ушкодженням правої внутрішньої сонної артерії; колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітини з права в ділянці 5-го міжребер`я по середній ключичній лінії з ушкодженням середньої долі правої легені, колото-різаної рани в здухвинній ділянці з права, що ускладнилось масивною крововтратою, які утворилися незадовго до настання смерті та в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Від отриманих вищезазначених тяжких тілесних ушкоджень настала смерть потерпілої ОСОБА_9 на місці, тим самим ОСОБА_7 умисно вбив останню.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки стороною обвинувачення не було доведено мотив вчинення злочину та факт його причетності до вчинення кримінального правопорушення, чим порушено ст. 62 Конституції України.

Крім того, у вироку зазначено невірну інформацію, яка не відповідає дійсності.

Так, у ході судового розгляду він пояснив, що з дружиною не сварився та не конфліктував, а лише розмовляв з приводу поїздки на відпочинок.

Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показала, що навіть у стані алкогольного сп`яніння він завжди тримав себе в руках, поводився адекватно, але у вироку зазначено, що він у стані сп`яніння був агресивним.

Звертає увагу, що сторона обвинувачення та суд не взяли до уваги кількість алкоголю, яка була виявлена в крові у нього та потерпілої.

Також зазначає, що предметом експертного дослідження по експертизі № 655 від 19 березня 2021 року був недопалок марки «URTA», але він того дня курив цигарки без фільтру «Leana», тому йому незрозуміло, чому з`явився недопалок з фільтром.

Вважає, що поки він спав, потерпіла могла з кимось вживати алкоголь.

Крім того, відповідно до висновку експерта № 270 від 22 лютого 2021 року, садна на лівій гомілці були нанесені співробітниками поліції, але він не може вказати, хто саме це зробив. За таких обставин є невірним твердження суду першої інстанції, що його на вулиці побили невідомі особи.

За висновком експерта № 996 від 18 березня 2021 року, смерть ОСОБА_9 настала від колото-різаних поранень шиї з ушкоджень крупних судин.

Разом з тим, судячи з положення тіла ОСОБА_9 по відношенню до дивану, ймовірно вона намагалась закрити рушником рану на шиї, хотіла його розбудити, проте не змогла, і саме таким чином кров з її рук потрапила на його футболку та штани.

Таким чином, його версія в судовому засіданні належним чином спростована не була.

Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження, звільнивши його з-під варти.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в даному кримінальному провадженні не було встановлено мотив та мету вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони злочину.

Висновок суду про бажання настання смерті потерпілої є сумнівним з огляду на показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , відповідно до яких, обвинувачений та ОСОБА_9 проживали спільно більше 10 років, вели сумнівний спосіб життя, який влаштовував їх обох, незважаючи на сварки з донькою, яка вимагала у ОСОБА_9 вигнати ОСОБА_7 , остання цього не робила, а ОСОБА_7 без ОСОБА_9 втрачав можливість проживання в квартирі.

Звертає увагу, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2023 року було скасовано попередній вирок суду першої інстанції, оскільки не було встановлено мотиву скоєння злочину, що визнано істотним порушення, яке перешкодило прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Разом з тим, при новому судовому розгляді суд першої інстанції не врахував висновки і мотиви, з яких скасовано вирок.

Вважає, що показання свідків та потерпілої не підтверджують факту вчинення будь-яких дій з боку обвинуваченого, які б свідчили про заподіяння смерті ОСОБА_9 саме ОСОБА_7 .

Показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 стосуються того, що 17 лютого 2021 року ОСОБА_7 протягом дня у різних осіб просив викликати поліцію, а також зазначили, що завжди чули сварки і скандали між подружжям, але в той вечір було тихо і за стіною ніхто не сварився.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , двері до квартири ОСОБА_9 не зачинялися, що давало можливість доступу до квартири будь-кому.

Свідок ОСОБА_10 також пояснила, що до квартири ОСОБА_9 часто хтось приходив, хто саме вона не знає, проте у вироку ці показання не знайшли відображення.

Крім того, суд безпідставно послався на показання потерпілої ОСОБА_11 , які були надані нею під час минулого розгляду справи та відтворені при повторному розгляді, що є порушенням ст. 95 КПК України.

Разом з тим, потерпіла знаходиться у м. Запоріжжі, веде нетверезий спосіб життя, ніяких поважних причин її неявки не існувало, а лише небажання з`являтись у судові засідання, її показання не є єдиною або вирішальною підставою для визнання ОСОБА_7 винуватим, не було вжито всіх необхідних заходів для забезпечення явки потерпілої.

У свою чергу, численні судові експертизи також не доводять вину обвинуваченого, на вилученому ножі відсутні відбитки пальців чи потожирові сліди обвинуваченого.

Дослідженими судом доказами не доведено спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень будь-яким предметом, жодним слідів на них не встановлено, не доведено наявність слідів злочину на речах обвинуваченого та його особистих слідів на трупі, які б перебували в причинно-наслідковому зв`язку з подією вбивства.

Також суд в порушення вимог ч. 1 ст. 88 КПК України послався на попередню судимість ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, яка погашена в установленому законом порядку.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційних скарг та вважав, що вирок районного суду є незаконним і необґрунтованим. Вказав, що проживав спільно із потерпілою 18 років, раніше сварились, але інкримінованих йому дій він не вчиняв. Просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційні скарги та вказала, що вирок районного суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом не було встановлено мотиву чинення злочину. Вважає, що ОСОБА_7 не став би вчиняти цей злочин, оскільки через смерть потерпілої у нього буде відсутнє право проживати її квартирі.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечував щодо доводів апеляційних скарг, Вирок суду вважав законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін. Вказав, що свідки в суді першої інстанції підтвердили систематичні сварки між обвинуваченим та потерпілою, які виникали на ґрунті вживання алкогольних напоїв.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи апеляційних скарг, заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у інкримінованому йому злочині не визнав. Повністю заперечував свою причетність до події. Пояснив, що 17.02.2021 року він разом з ОСОБА_9 вживали алкогольні напої. Після вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_7 пішов спати на диван. В цей же час ОСОБА_9 залишилась сидіти за столом на пуфику. Коли він через декілька годин прокинувся, побачив, що на підлозі біля дивану лежить нерухомо ОСОБА_9 . Він спочатку подумав, що вона заснула після вжитого алкоголю, бо раніше таке траплялось, що вона засинала на підлозі. Потім підійшов до неї та зрозумів, що вона померла. Рукою її торкнувся, видимих пошкоджень на її тілі не бачив, зокрема і рани на шиї. Крові теж не бачив. Штовхав дружину збоку своєю рукою, може тоді і замастився у кров, але точно сказати не може. Після цього відразу звернувся до сусідів та до інших людей назовні, щоб дали телефон чи викликали поліцію. Також пояснив, що з ОСОБА_9 вони часто вживали спільно алкогольні напої, іноді виникали сварки, бували випадки, що він її бив, однак перед цими подіями вони біля двох місяців не сварились. Пояснив, що того дня ніяких сварок між ними також не було, дружину він не вбивав, після сніданку ліг спати і більше нічого не пам`ятає.

Крім того, пояснив, що двері їх квартири на замок не зачинялись, оскільки замок зламався, і він його не полагодив. Біля двох місяців вони з ОСОБА_9 жили в квартирі, не зачиняючи двері. Алкоголь завжди вживали вдвох, гості до них не приходили, і того дня також були тільки удвох. Вказати на те, що ОСОБА_9 за життя мала з кимось неприязні стосунки не може, ворогів в неї не було, кому була необхідність її вбивати не знає.

Вказав на те, що за той час, що він спав, до їх квартири могла потрапити стороння особа. ОСОБА_14 була глуха і могла не гавкати на сторонніх осіб, вона взагалі без команди на людей не кидалася. Він спав з краю дивану, а собака від стінки. Сон у нього дуже глибокий, тому він міг нічого не чути.

До події, останні два місця вони взагалі не сварилися, чому 31.01.2021 ОСОБА_9 зверталася до поліції та казала, що він її побив, пояснити не може. Наявність слідів крові на його одязі пояснити не може, будь-яких ушкоджень, які б у нього кровоточили він тоді не мав, ні порізів, ні подряпин. Також вказав, що і при його затриманні поліцейські не встановили, що він мав пошкодження з зовнішньою кровотечою.

Отже в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 з обвинуваченням був не згодний та вважав, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості у скоєні злочину, обвинувачення ґрунтується на хибних і неповних даних.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, правильно встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про неспроможність версії обвинуваченого та позиції захисту.

Винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та які дають підстави зробити лише такі висновки.

Перевіривши показання, які надали в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , документи кримінального провадження, колегія суддів доходить до єдиного висновку про те, що ОСОБА_7 скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, показання потерпілої ОСОБА_11 були відтворені під час нового судового розгляду, з яких встановлено, що ОСОБА_9 є її матір`ю, а обвинувачений вітчимом. Пояснила, що під час події вона їхала з лікарні додому та коли прийшла додому, їй зателефонувала ОСОБА_16 і сказала що ОСОБА_7 приходив до магазину і сказав, що дружина померла. Потерпіла відразу зателефонувала своєму чоловіку, а сама побігла додому до матері. Коли вона зайшла до під`їзду, побачила, що двері у квартиру не замкнені, вона відчинила двері, зайшла на поріг в коридор, та побачила, що матір лежить мертва поперек кімнати, тілесних ушкоджень вона на тілі не бачила, думала, що вона померла своєю смертю від алкоголю. В квартирі був запах алкоголю. У квартирі знаходився ОСОБА_7 , окрім нього у квартирі нікого не було. Вона на нього кричала, що він вбив її матір, він на неї не реагував. Вона відразу зателефонувала своєму чоловікові та вийшла з квартири і викликала поліцію, довго чекала та пішла додому, оскільки вдома в неї залишилася сама її малолітня дитина. Коли приїхали поліцейські, їх повідомили, що на тілі матері ножові поранення. Також потерпіла пояснила, що її мати та ОСОБА_7 часто вживали алкогольні напої удвох, до них в гості ніхто не приходив. Між ними часто виникали конфлікти, ОСОБА_7 бив її матір.

Отже показаннями потерпілої спростовані твердження обвинуваченого з приводу того, що двері до квартири ніколи не зачинялись та до їх квартири приходили різні сторонні особи.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції вказала, що знає ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вони були її сусідами. В той день приблизно о 13 годині їй зателефонувала знайома ОСОБА_17 , яка здійснює торгівлю у кіоску у дворі будинку по АДРЕСА_4 . Остання сказала, що приходив ОСОБА_7 , сказав, щоб вона викликала поліцію та швидку, але навіщо це йому було він не казав. Тому ОСОБА_17 зателефонувала їй щоб вона у свою чергу зателефонувала дочці загиблої і та прийшла, щоб перевірити що ж сталось. Затим свідок зателефонувала дочці загиблої ОСОБА_18 та сказала, що ОСОБА_7 ходить і просить людей викликати швидку та поліцію. Зі слів ОСОБА_19 вона дізналась, що ОСОБА_7 вбив її матір, повідомила, що ОСОБА_9 лежала на полу, затим приїхала поліція і знайшла ножові поранення на грудях у її матері. Загалом свідок вказала на те, що вона знала ОСОБА_20 та ОСОБА_21 останні 7 років, за ці роки вони постійно вживали алкоголь, а саме кожного дня. Були між ним постійні сварки та бійки. Приводом для сварок був алкоголь. ОСОБА_22 так бив ОСОБА_21 , що та мала тілесні ушкодження. Бувало, що вона сиділа у свідка вдома вся побита. Сварилися вони завжди голосно, виражалися нецензурною лайкою, але щоб він кричав, що вб`є ОСОБА_23 , то такого свідок не чула. Здебільшого вони пили тільки удвох, будь-яких осіб свідок в них не бачила. Також, свідок зазначила, що про те, що ОСОБА_22 був п`яним у той день вона дізналася від своєї знайомої ОСОБА_17 , яка з ним говорила того дня, сама ж вона останнього в день події не бачила.

Вказані показання свідка також спростовують пояснення обвинуваченого з приводу того, що до нього та потерпілої часто приходили різні особи, натомість свідок підтвердила, що обвинувачений систематично поводив себе агресивно по відношенню до потерпілої, застосовував до неї насильство і відбувалось це на ґрунті вживання алкогольних напоїв. Тобто свідок підтвердила, що між обвинуваченим та потерпілої на ґрунті вживання алкогольних напоїв виникали неприязні стосунки і обвинувачений проявляв агресію відносно неї.

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що десь два роки тому, до її чоловіка підійшов раніше їм незнайомий чоловік та просив викликати поліцію. Чоловік тоді казав, що в нього якісь проблеми з дружиною бо вона не прокидається або вона мертва та просив викликати поліцію.

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 показала, що вона працювала медичною сестрою у психіатричній лікарні та мешкає по АДРЕСА_4 . Обвинувачений є її сусідом, біля 10 років вони спільно мешкали з загиблою, випивали. Під час події біля 18 годин до неї прийшов ОСОБА_7 , просив викликати швидку допомогу, на що вона відмовила і запропонувала йому самому або дочці викликати швидку. Вказала, що неодноразово чула сварки між ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , але напередодні вночі і в той день нічого з їхньої квартири не чула. ОСОБА_22 та ОСОБА_21 майже завжди знаходилися в стані сп`яніння. За її спостереженнями ОСОБА_7 може добре володіти собою, але в стані алкогольного сп`яніння є агресивним. Він та ОСОБА_21 були завжди голодними та без роботи. Під час події ОСОБА_26 сказав, що він прокинувся, а Лідія лежить на полу з ножем у грудях, казав, що якщо свідок хоче, то може піти подивитися.

Допитаний свідок в суді першої інстанції ОСОБА_15 пояснив, що працював на час події на посаді інспектора УПП ДПП України. 17.02.2021 ніс службу, отримали повідомлення по гарячій лінії «102», після чого прибули на місце десь близько 11.00, постукали у двері, які були відчинені, зайшли до квартири, побачили чоловіка, який був у туалеті, сидів та курив і нічого не пояснював. Потім виявили тіло жінки без ознак життя. Після того викликали слідчо-оперативну групу, але її приїзду не дочекалися, оскільки поїхали на інший виклик. У квартирі був обвинувачений, який про обставини пояснити нічого не зміг. Окрім цього чоловіка в квартирі нікого не було. Від чоловіка йшов запах алкоголю. Видимих ран чи крові на тілі ОСОБА_9 не побачили.

Також судом першої інстанції було досліджено письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування і долучені в ході судового розгляду, зокрема:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2021 о 22.21 внесені відомості на підставі усної заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України за № 0000122 (а.с.19, Т.3);

- запит слідчого до УОАЗОР ГУНП в Запорізькій області та повідомлення про виклик поліції, які надійшли 17.02.2021 року (а.с. 64, 65, Т.1);

- протоколу огляду від 10.03.2021, згідно якого слідчим оглянуто DVD диск, отриманий з архіватора мовленнєвої інформації відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в Запорізькій області (а.с.133-140 а, Т.1);

- реєстраційне повідомлення, 17.02.2021 о 21.40 год. за № 4328, яким зареєстровано заяву ОСОБА_11 (а.с.66, Т.1).

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.03.2021 за участю свідка ОСОБА_27 (а.с. 108-109, Т.1);

- протокол огляду місця події від 17.02.2021 з доданою фототаблицею, проведеного слідчим за участю понятих, спеціалістів-криміналістів, за попередньої згоди ОСОБА_11 (а.с. 141-183, Т. 1);

- постанову слідчого від 05.04.2021 року про визнання речовими доказами предметів, які вилучені під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 (а.с.111-112, Т. 1);

- висновок судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 996 від 18.03.2021, згідно якого смерть ОСОБА_9 настала від колото-різаних поранень шиї з ушкодженням крупних судин шиї, тканини правої легені та подальшою масивною крововтратою (а.с. 193-200, Т. 1);

- висновок судово-медичної експертизи № 658 від 19.03.2021 (а.с. 204-207, Т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 659 від 19.03.2021 (а.с.211-214, Т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 656 від 03.03.2021 (а.с.218-220, Т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 661 від 12.03.2021 (а.с.225-230, Т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 662 від 11.03.2021 (а.с. 234-238, Т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 660 від 04.03.2021 (а.с. 242-245, Т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 655 від 19.03.2021 (а.с. 2-5, Т.2);

- висновок судово-психіатричного експерта № 188 від 10.03.2021 (а.с.8-13, Т.2);

- висновок судово-медичної експертизи № 169 від 31.03.2021 ( а.с. 16-23, Т.2);

- висновок судово-медичної експертизи № 168 від 31.03.2021 (а.с. 26-32, Т.2);

- висновок комплексної судово-трасологічної, судово-біологічної, судової експертизи дослідження холодної зброї № КСЕ-19/108-21/2658-БД від 22.03.2021 (а.с. 39-49, Т. 2);

- висновок судової експертизи зброї № КСЕ-19/108-21/2658-ХЗ від 12.03.2021 (а.с. 51-53, Т.2);

- висновок судово-медичної експертизи речей, вилучених під час затримання ОСОБА_7 № 664 від 16.03.2021 (а.с. 62-67, Т.2);

- висновок судово-медичної експертизи № 270/п від 22.02.2021 (а.с. 70-71, Т.2);

- висновок експерта № КСЕ-19/108-21/2658-Д від 25.02.2021 (а.с.78-87, Т.2).

Вказані докази були досліджені судом першої інстанції, їх зміст був повно розкритий в мотивувальні частині вироку, суд першої інстанції надав цим доказам правильну оцінку як таким, що в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зокрема суд першої інстанції звернув увагу на те, що пояснення ОСОБА_7 , про те, що він спав на дивані, до того ж разом з собакою, та в момент можливого заподіяння смерті ОСОБА_9 він займав положення лежачи на всьому дивані, спростовується дослідницькою частиною висновку № 660 від 04.03.2021, де об`єктами дослідження були рушник та простирадло, які вилучені під час огляду місця події біля дивану та з самого дивану відповідно. Так, опис речових доказів свідчить про розташування плям коричнево-бурого кольору на простирадлі (об`єкт № 4) (а.с. 243, Т.1), які знаходяться майже всі посередині цього простирадла, що може свідчити про те, що під час їх потрапляння на вказаний об`єкт на цьому місці ніхто не лежав і останнє було вільне для їх доступу. Враховуючи розміри дивану, який зображений на фото, які додані до протоколу огляду місця події, а також фізіологічні ознаки ОСОБА_7 , зокрема його зріст, ширину тіла, вагу, а так само те, що там, згідно його пояснень, перебувала ще й собака досить крупного розміру, суд першої інстанції пройшов до правильного висновку, що за тих обставин, які наводив обвинувачений в своїх поясненнях, краплі крові не потрапили б на простирадло, саме до тих місць, які були зафіксовані як під час огляду місця події, так і під час експертного дослідження.

Разом, за такої сукупності плям крові як на одязі обвинуваченого, так і на предметах, які були в безпосередній близькості до розміщеного трупу ОСОБА_9 (посмертного пересування якого не зафіксовано у відповідному висновку експерта) суд критично оцінив пояснення обвинуваченого.

З приводу доводів апелянтів, які зводяться до того, що ОСОБА_7 не вбивав ОСОБА_9 та матеріали справи не містять доказів того, що він мав мотив на такі діяння, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Кожна людина має невід`ємне право на життя. Обов`язок держави захищати життя людини.

Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, у ст. 6 проголошує, що право на життя є невід`ємне право кожної людини. Це право охороняється законом. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Вбивство є найтяжчим злочином проти особи. Суспільна небезпека вбивства полягає в тому, що заподіянням смерті іншій людині грубо ігнорується її природне, а тому невідторгнуване право на одне з найцінніших благ на життя. Внаслідок вбивства життя втрачається безповоротно, що унеможливлює відшкодування заподіяної потерпілому шкоди або компенсування її якимось замінником.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто таке, коли особа розуміє, що здійснює посягання на життя іншої людини, передбачає, що наслідком її діяння буде (може бути) смерть потерпілого, і бажає (прямий умисел) чи свідомо допускає (непрямий умисел) настання таких наслідків.

Питання про наявність чи відсутність у винного умислу на вбивство слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема брати до уваги ті з них, які можуть свідчити про бажання чи свідоме допущення винним смерті потерпілого. При цьому, насамперед, слід враховувати спосіб, знаряддя і засоби вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію спричинених тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій з боку винної особи, його взаємовідносини з потерпілим, поведінку обох, що передувала події злочину. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть. Визначальним при цьому все ж таки є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

В деяких умисних вбивствах мотив або мета є обов`язковими ознаками складу злочину (корисливі, хуліганські мотиви, бажання приховати інші злочини), в інших - виступають як обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність (ревнощі, помста), але у всіх випадках без встановлення цих обставин, які часто є кваліфікуючими ознаками і показниками ступеня суспільної небезпеки вчиненого умисного вбивства, свідчать про зміст, характер і спрямованість умислу винної особи, справа не може остаточно вирішуватись по суті.

В даному провадженні колегія суддів дійшла до висновку, що не встановлення органом досудового розслідування мотиву такого вбивства не є само по собі підставою для виправдання особи, оскільки встановлення мотиву можливо зробити під час судового розгляду (допит свідків, дослідження доказів), що й було зроблено судом першої інстанції.

Крім того, суд під час судового розгляду кримінального провадження постановляє свої висновки не лише з формальної точки бачення висунутого обвинувачення, а здійснює комплексне дослідження всіх обставин справи та докладно досліджує всі аспекти інкримінованої події, де під час стадії оцінки доказів встановлюється істина події, зокрема суспільно-небезпечні діяння обвинуваченого, мотив, мета тощо.

В судовому засіданні встановлено, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та й сам обвинувачений вказували про наявність сварок між обвинуваченим та ОСОБА_9 на фоні спільного вживання алкогольних напоїв.

На місці події був вилучений ніж зі слідами РБК, який повністю співпадає з кляптями шкіри трупу, так і з її одягом під час події.

Відповідно до висновків експертних досліджень на правій руці обвинуваченого виявлена кров ОСОБА_9 , яка померла від ножових поранень.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 188 від 10.03.2021, зокрема і його дослідницької частини встановлено, що ОСОБА_7 під час події перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час розмови неохоче пояснив: «Тоді ми посварилися через те, що вона пила на рівні зі мною, я їй казав, щоб вона пила пополовині, а вона мені каже: «наливай більше»… пам`ятаю, що телевізор працював…нас було двоє…більше нічого не пам`ятаю». Не заперечує, що у нетверезому стані стає дратівливим, конфліктним. Себе психічно хворим не вважає. У нетверезому стані риси характеру ОСОБА_7 загострюються, він стає агресивним, конфліктним.

Під час надання пояснень щодо обставин кримінального провадження ОСОБА_7 став дратівливим, але при цьому вказав на те, що під час вживання спиртних напоїв в той день він посварився з ОСОБА_9 через алкоголь і те, що вона пила на рівні з ним.

Відповідно до висновку експерта № 664 від 16.03.2021 (а.с. 65, Т.2) встановлено, що розміщення крапель крові на футболці ОСОБА_7 та його спортивних штанях (об`єкти №№ 5-8 та 11-12), можуть відчити про бризки крові та їх локалізація на тканині речей що суперечить поясненням обвинуваченого, що він лише торкався трупу рукою.

Встановлено, що у ОСОБА_9 були пошкоджені крупні судини шиї, а отже не виключається те, що бризки крові могли розлетітися на деяку відстань та потрапити на одяг до іншої особи, окрім одягу самої потерпілої.

Таким чином, апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду, дійшов до висновку, що ОСОБА_7 17 лютого 2021 року, в період часу з 3 години 30 хвилин до 15 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи за тимчасовим місцем мешкання, а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , за допомогою наявного при собі ножа, який згідно висновку судової медико-криміналістичної експертизи є пласким односторонньо гострим предметом, що має колючо-ріжучі властивості, в ході конфлікту, який виник під час вживання спиртних напоїв, з особистих спонукань, з метою умисного протиправного спричинення смерті потерпілій, наніс ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шість ударів в область шиї, тулуба та кінцівок, чим згідно висновку судово-медичної експертизи спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: лінійних саден в щічно-виличній ділянці зліва в підоковій ділянці з права, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також різану рану на долонній поверхні лівої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров`я на термін понад 6, але не більше 21 доби, та в прямому причинному зв`язку зі смертю на знаходяться. Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, ОСОБА_7 , заподіяв вище вказаним ножем потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани на передній поверхні шиї в ділянці проекції верхнього краю щитоподібного хряща з ушкодженням правої внутрішньої сонної артерії; колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітини з права в ділянці 5-го міжребер`я по середній ключичній лінії з ушкодженням середньої долі правої легені, колото-різаної рани в здухвинній ділянці з права, що ускладнилось масивною крововтратою, які утворилися незадовго до настання смерті та в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Суд також відхиляє доводи апелянтів про те, що матеріали справи не містять прямих доказів винуватості ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказане корелюється з висновками Верховного суду, які викладені в постанові від 07.12.2020 року у справі № 728/578/19 (провадження №51-3411км20).

Таким чином, колегія суддів вважає, що сукупність непрямих доказів, зокрема наявність на речах та руці ОСОБА_7 крові ОСОБА_9 , наявність знаряддя злочину та те, що під час події в квартирі перебував лише обвинувачений та потерпіла дає підстави лише для одного висновку, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянтів про те, що ОСОБА_7 під час події спав, а до квартири могла перебувати інша особа є лише способом захисту та така позиція не підтверджується будь-якими доказами, оскільки розташування плям коричнево-бурого кольору на простирадлі, які знаходять майже всі посередині цього простирадла, свідчить про те, що під час їх потрапляння на вказаний об`єкт на цьому місці ніхто не лежав і останнє було вільне для їх доступу.

Також колегія судді критично відноситься до доводів апелянтів з приводу того, що злочин могла вчинити невідома особа, яка могла безперешкодно потрапити до квартири, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в квартирі була присутня собака, яка безумовно зреагувала би на присутність сторонньої людини та конфлікт. Доводи з вказаного приводу обвинуваченого, що він через міцний сон міг не почути вказаної події є непереконливими.

Суд відхиляє доводи захисту про те, що на ножі відсутні відбитки пальців рук обвинуваченого, що на думку апелянтів свідчить про непричетність обвинуваченого до злочину, оскільки не виключається, що обвинувачений свідомо намагався приховати свої відбитки, використовуючи різні методи очищення знаряддя вчиненні злочину.

Зокрема під час судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що рушник з плямами РБК, який був вилучений з місця події містить досить великі плями крові, які його просочили та утворили лусочки на ньому, що в свою чергу може вказувати на те, що ним витерли знаряддя злочину чи руки. Видова належність крові походила від потерпілої ОСОБА_9 .

Колегія суддів також вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що на експертизу №665 від 19.03.2021 року був наданий недопалок цигарок марки «URTA», хоча він того дня курив цигарки без фільтру «Leana» є непереконливими, оскільки будь-яких інших обставин, які б вказували на присутність на місці події третьої особи матеріали провадження не містять. Крім того не є недопалки цигарок ідентифікуючим засобом, а матеріали справи не місять відомостей, які б доводили, що дійсно обвинувачений та(або) потерпіла палили виключно цигарки марки «Leana».

Щодо доводів про нібито здійснення працівниками поліції недозволених методів досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що були предметом перевірки судом першої інстанції.

Так встановлено, що відповідно під час проведення судово-медичної експертизи обвинувачений пояснив, що 17.02.2021 у вечірній час був побитий групою невідомих чоловіків, які наносили удари руками, ногами по голові та нижнім кінцівкам. За медичною допомогою не звертався. При цьому, в останнього виявлені легкі тілесні ушкодження у виді саден тільки на нижніх кінцівках, а на голові будь-яких ушкоджень не виявлено. Пояснення, надані ОСОБА_7 при проведенні щодо нього експертизи повністю не узгоджуються з його поясненнями, які він надавав під час судових засідань, а саме про те, що він квартиру не залишав аж до його затримання поліцією. В квартирі об 11 год. були співробітники поліції, які не вказували про його побиття. О 18.00 він сам звернувся до своєї сусідки ОСОБА_10 і та на ньому будь-яких тілесних ушкоджень вона не бачила. Фактично ОСОБА_7 було затримано о 21.00 в квартирі АДРЕСА_3 . Про своє побиття групою невідомих чоловіків ОСОБА_7 жодного разу не згадав.

Крім того, доводи про побиття працівниками поліції з`явилися лише на стадії судового розгляду провадження, а до того, ОСОБА_7 будь-яких скарги чи звернень робив, що свідчить про сформовану позицію захисту від висунутого обвинувачення та штучного намагання визнання доказів недопустимими.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції послався на попередню судимість ОСОБА_7 є безпідставним, оскільки суд першої інстанції під час цитування попереднього вироку не враховував його під час обрання кримінального покарання або як доказ доведеності вини.

Однак суд першої інстанції відобразив вказані відомості, як обставину яка характеризує обвинуваченого, де за матеріалами вказаного вироку суду обвинувачений також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс удар ножем, при цьому не маючи будь-яких мотивів і підстав для таких дій.

Щодо доводів про те, що суд порушив вимоги безпосереднього дослідження, зокрема не здійснив допит потерпілої, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 127/19452/16-к наголосив, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

Верховний Суд зазначив, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Положення ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно яких суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не можуть тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Судова колегія немає сумніву, що суд першої інстанції здійснив усі необхідні та можливі заходи для забезпечення явки в судове засідання потерпілої, однак вони виявилися безуспішними.

За таких обставин суд правомірно здійснив відтворення показань потерпілої, які були надані під час попереднього судового розгляду.

Версія захисника про певні розбіжності у показаннях потерпілої є лише сформованою позицією захисту, оскільки показання потерпілої узгоджуються з іншими доказами кримінального провадження, а під час нового розгляду не було встановлено істотних обставин (нові чи інші обставини), які б вимагали безпосередньо здійснити повторний допит потерпілої.

В змісті апеляційної скарги захисника не вказано істотних обставин, які вимагали здійснити допит потерпілої під час нового судового розгляду.

Щодо посилання обвинуваченого на те, що він разом з ОСОБА_9 проживали більше 10 років, а тому ОСОБА_7 не міг скоїти умисне вбивство, то колегія суддів вважає такі доводи непереконливими.

Проживання разом більше 10 років, само по собі не може служити гарантією того, що ОСОБА_7 не міг скоїти вбивства.

Інші доводи, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянтів щодо незаконності і необґрунтованості вироку місцевого суду та наявності підстав для закриття кримінального провадження не встановлені, а доводи апелянтів зводяться лише до переоцінки встановлених місцевим судом обставин події.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 7 серпня 2023 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 335/3753/21