Справа № 509/5344/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Овідіополь клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про вирішення питання щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, в якому ставиться питання про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 509/5344/15-к виданого 05.05.2017 р. Овідіопольським районним судом Одеської області про конфіскацію у дохід держави речових доказів - брухту чорних металів вагою 11400 кг, брухту кольорових металів вагою 236 кг.

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області 30 березня 2017 року визнано винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України і призначено йому покарання за цією статтею - у вигляді одного року обмеження волі з іспитовим строком один рік. Речові докази - брухт чорних металів вагою 11400 кг, брухт кольорових металів вагою 236 кг - конфісковано у дохід держави.

Речові докази органом досудового слідства були передані на відповідальне зберігання ПП «Овіком-Мет».

Овідіопольським районним судом Одеської області 05 травня 2017 року видано виконавчий лист № 509/5344/15-к про конфіскацію у дохід держави речових доказів - брухту чорних металів вагою 11400 кг, брухту кольорових металів вагою 236 кг, який 05 травня 2017 року направлено до Овідіопольського РУЮ в Одеській області для виконання.

12 травня 2017 року старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 509/5344/15. Після відкриття ВП № НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено до реєстру боржників, запис про що зберігається в даному реєстрі до цього часу. 06 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, якою виконавчий лист № 509/5344/15 повернуто стягувачу згідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із неможливістю з`ясувати місце знаходження на території ПП «Овіком-Мет» для подальшої реалізації конфіскованого майна в дохід держави. На даний час ВП № НОМЕР_1 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

03 жовтня 2017 року Овідіопольським районним судом Одеської області ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.03.2017 року на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до вимог ч.3 ст.535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Виконання рішення про конфіскацію майна визначено ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимогч.1 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до вимогч.7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, повернення стягувачу згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого листа № 509/5344/15 не є підставою для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників про боржника за ВП № НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог п.8-1 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Верховенство права є однією із засад кримінального провадження. Згідно ст.8 КПК України:

1. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

2. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року Суд зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. Суд вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

У свою чергу Суд зазначає, що вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Щодо дотримання державою «справедливого балансу» при втручанні у право на мирне володіння майном. Суд зазначає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу».

У рішенні «East/WestAllianceLimited» проти України» (заява № 19336/04) від 23 січня 2014 року Суд зазначив: «…будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар…»

У справі «ІммобільяреСаффі» проти Італії» від 28 липня 1999 року Суд вказав, що Перший протокол, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав та свобод особи.

У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року Суд вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу.

Втручанням для задоволення «суспільного інтересу» можливо розглядати як у цивільному так й у кримінальному аспекті.

У цивільному аспекті втручання можливо для забезпечення позовів по цивільній/господарській справі, втручання для скорочення державного боргу (рішення Фабіан проти Угорщини від 15 грудня 2015 року). У кримінальному аспекті втручання у право особи на мирне володіння майном здійснюється у формі вилучення та накладення арешту на майно як речовий доказ у кримінальному провадженні для належного розгляду кримінальної справи (рішення «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року), вилучення та накладення арешту для забезпечення цивільного позову (цивільних вимог потерпілого) у кримінальному провадженні (справа «Боржонов проти Російської Федерації» від 22 січня 2009 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод захищає право власності особи від свавільного втручання держави у її права. Однак, ЄСПЛ допускає окремі випадки, коли втручання у права особи є допустим для задоволення «суспільного інтересу», проте таке втручання не повинно перевищувати певну межу між інтересами суспільства або держави та інтересами окремої особи. Для цього необхідно дотримання державою певного балансу та тільки на умовах або підставах передбачених у національному законодавстві держави, у іншому випадку буде порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

До засад кримінального провадження відносяться також законність та доступ до правосуддя. Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Згідно вимог ч.4 ст.21 КПК України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Суд приходить до висновку, що наявність відомостей в Єдиному реєстрі боржників про боржника за ВП № НОМЕР_1 ОСОБА_4 , та, як наслідок цього, - законодавча заборона на розпорядження останнім своїм нерухомим майном, відмінним від майна, яке підлягає конфіскації, - з одного боку, та з іншого боку неможливість боржником виконати обов`язок по виконавчому документу й бути виключеним з Єдиного реєстру боржників, у зв`язку з тим, що майно, яке підлягає конфіскації, вилучено у боржника органом досудового слідства та передано на відповідальне зберігання третій особі, - порушує принцип «справедливого балансу» при втручанні у право на мирне володіння майном та відповідно порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч.4 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до положень ч.1 ст.607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Відсутність обов`язку боржника по виконавчому документу є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. До питань про будь-які сумніви і суперечності, що виникають при виконанні вироку, які належить вирішувати суду, що ухвалив вирок, відносяться питання про виконання органами державної виконавчої служби судового рішення.

Керуючись ст.ст.8, 9, 535,539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 509/5344/15-к виданий 05 травня 2017 року Овідіопольським районним судом Одеської області про конфіскацію у дохід держави речових доказів - брухту чорних металів вагою 11400 кг, брухту кольорових металів вагою 236 кг.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_1