Справа № 372/2265/21
Провадження 1-кс-277/24
ухвала

Іменем України

08 березня 2024 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області клопотання ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду із скаргою до Обухівський РУП ГУ НП в Київській області на бездіяльність слідчого.

Крім того 07.03.2024, ним подане письмове клопотання про залучення до участі у справі перекладача.

Ознайомившись зі поданим клопотанням, ОСОБА_2 , слідчим суддею встановлено, що вона викладена на іноземній мові.

Відповідно до ч.1 ст.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 14.12.1999 р. №10-рп/99 та від 14.07.2021 р. № 1-р/2021, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 р. № 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Частиною 6 ст.13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Згідно ч.1 ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Тобто, згідно з Конституцією України, КПК України і вище зазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Викладене узгоджується, зокрема, з Рішенням Конституційного Суду України від 22.04.2008 р. № 8-рп/2008, відповідно до якого види судочинства (конституційне, адміністративне, господарське, кримінальне та цивільне) є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

Відповідно правової позиції об`єднаної палати ККС ВС, що міститься у постанові від 19.09.2022 р. у справі № 521/12324/18, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів (у тому числі апеляційних і касаційних скарг) українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Крім того, скарга на дії слідчого подана адвокатом ОСОБА_2 в рамках надання безоплатної вторинної допомоги, що підтверджує можливість подання такого клопотання в належному виді саме адвокатом в межах надання такої допомоги.

Тому, виходячи із системного аналізу положень Конституції України (ч.5 ст.10, п.4 ч.1 ст.92), КПК, законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 2.06.2016 року № 1402-VIII (ст.12), «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 р. № 2704-VIII (ст.1, ч.6 ст.13, ч.ч.1,2 ст.14), документи, за результатами перевірки та/або розгляду яких розпочинається судовий контроль на стадії досудового розслідування, розгляд апеляційної скарги в порядку ст.ст.422, 422-1 КПК, або вирішується питання про відкриття апеляційного (касаційного) провадження мають бути викладені українською мовою (в перекладі на українську мову).

Слідчий суддя звертає увагу на неприпустимість звернення до суду з процесуальними документами (клопотаннями, заявами, скаргами) на будь-якій з іноземних мов, у тому числі російською, без подання їх перекладу державною мовою, оскільки слідчий суддя позбавлений можливості ознайомитись з її оригінальним змістом, перевірити її на відповідність вимогам ст.ст.303,304,307 КПК України та прийняти обґрунтоване та мотивоване рішення за результатами розгляду такої скарги.

Враховуючи, що подане ОСОБА_2 в порядку ст.ст.303,304 КПК України клопотання складено не державною мовою та його усвідомлена відмова в здійсненні її перекладу, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання особі, яка її подала.

При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до ч.7 ст.304 КПК України, повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, ОСОБА_2 у своєму клопотанні наводить серйозні наклепницькі та безпідставні звинувачення щодо використання в судочинстві державної мови України, використовуючи слова та вирази що свідчать про зневажливе ставлення до виростання української мови.

Учасник справи може мати сумніви у тому, чи відповідають дії суду чинному законодавству, а також у неупередженості або об`єктивності суддів та може скористатися інститутом відводу суддів за наявності визначених законом підстав. Проте у скаргах і заявах, як по суті, так і з процесуальних питань, повинен бути стриманим і коректним у словах, утримуватися від надання особистісних характеристик і оцінок, а тим більше надуманих звинувачень суддів у вчиненні злочинів.

Згідно з практикою ЄСПЛ заяву можна відхилити з огляду на зловживання правом на її подання відповідно до частини третьої статті 35 Конвенції, лише за те, що вона була свідомо обґрунтована неправдивими фактами, незалежно від того чи використовуються в ній образливі висловлювання (у справі «Варбанов проти Болгарії», рішення від 5 жовтня 2000 року, заява № 31365/96, пункт 36, «Акдівар та інші проти Туреччини», рішення від 16 серпня 1996 року).

Слідчий суддя вважає, що такі висловлювання ОСОБА_2 переходять межі нормальної, допустимої та легітимної критики та становлять неповагу до суду, судової систем та державної мови. Така поведінка є явно необґрунтованою, суперечить легітимній меті щодо права особи на звернення до суду.

Обґрунтування клопотання з використанням наведених вище висловлювань, які сформовані на підставі неправдивих фактів, згідно з практикою ЄСПЛ кваліфікується як зловживання правом на подання заяви. ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання, зокрема, якщо заявник під час звернення до ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності у справах «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № № 61164/00, 18589/02, «Ржегак проти Чеської Республіки» від 18 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Апініс проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06, пункт 15).

У свою чергу аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, (справи № 199/6713/14-ц, № 9901/34/19, № 9901/324/19), а саме, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, має наслідком відповідальність, установлену законом (ст. 129 Конституції України та ст. 50 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

Повага до суду і його рішень зміцнюють державність, правопорядок і законність, та ведуть до справді правової держави.

Крім того, загальними вимогами до мови документа є ясність викладу, точність опису, свобода від суперечностей, переконливість, лаконічність, етикет ділових паперів та мовний етикет.

КПК України не містить відповідного окремого положення, яке визначає випадки та наслідки такого зловживання.

Ураховуючи викладене, скарги або заяви, з яких убачається зловживання процесуальними правами, є неприйнятними та підлягають поверненню.

Оскільки вказані дії скаржника не відповідають завданням та суперечать засадам судочинства, розцінюються судом як зловживання процесуальними правами, а клопотання підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст.7,29,303,304,395 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 - повернути заявнику з усіма додатками.

Копію ухвали про повернення скарги невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Повернення клопотання не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1