Справа № 556/1600/18 Провадження №11-кп/802/34/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000274 за апеляційною скаргоюпрокурора у кримінальному провадженні - прокурора Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, військовозобов`язаного, не працює, несудимого,

визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та збут наркотичних засобів, діючи всупереч ст.ст. 6, 12 Закону України від 15 лютого 1995 року Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори та ст. 2 Закону України від 15 лютого 1995 року Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених обставин, умисно, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який переніс до свого місця проживання, де зберігав з метою подальшого збуту.

09 червня 2018 року, близько 21 год. 40 хв., перебуваючи на території земель Старорафалівської сільської ради Володимирецького району, поблизу річки Стир, ОСОБА_8 незаконно збув продав за 400 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 7,565 г. (в перерахунку на висушену речовину) ОСОБА_10 , який діяв у відповідності до ст.5 ЗУ «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, 14 липня 2018 року, близько 18 год., ОСОБА_8 повторно, перебуваючи на території земель Старорафалівської сільської ради, поблизу річки Стир, умисно, незаконно збув за 600 гривень особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 3,83 г., ( в перерахунку на висушену речовину) ОСОБА_10 , який діяв у відповідності до ст.5 ЗУ «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року.

Таким чином, вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, обіг якого заборонено, вчиненого повторно.

Суд першої інстанції в ході судового розгляду, за наслідками дослідження обставин кримінального провадження, враховуючи, що усі можливості збирання додаткових доказів вичерпано дійшов висновку про необхідність виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_8 незаконним, необгрунтованим та таким, який підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання обвинуваченого.

Насамперед, апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків, зокрема, не вказано чому взято до уваги одні показання і відкинуто інші.

На переконання апелянта, суд необґрунтовано визнав ряд доказів недопустимими унаслідок безпідставного, на думку суду, внесення відомостей до ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні за наявності одних лише рапортів. Також, однією з підстав для визнання доказів недопустимими суд першої інстанції вказав здійснення повторної закупки до внесення відомостей до ЄРДР, однак вказане трактування, на думку сторони обвинувачення, не відповідає дійсності, оскільки в постанові прокурора про проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину та в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, уже був наявний номер кримінального провадження, в рамках якого вказані заходи проводилися.

Крім зазначеного вище, місцевим судом, на переконання апелянта, безпідставно зазначено про розбіжність в кількості вилученої при закупці наркотичної речовини, вказаної в рапортах оперативних працівників та кількості речовини наданої на експертизу, обґрунтовуючи це тим, що на експертизу направлені були не ті пакети з наркотичною речовиною.

Також прокурор вважає, надані стороною обвинувачення докази злочинної діяльності ОСОБА_8 за фактом збуту наркотичного засобу 09.06.2018, які отримані у ході проведення оперативно-розшукової діяльності, є належними та допустимими, а тому не погоджується з твердженням місцевого суду, викладеним в судовому рішенні щодо вказаних обставин.

З огляду на неналежне дослідження доказів та визнання їх недопустимими без належного обгрунтування, прокурор просить повторно дослідити ряд доказів, котрі зазначені в поданій апеляційній скарзі та повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Сторона обвинувачення просить скасувати оскаржений вирок, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

У поданому до суду запереченні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Акцентує увагу, що прокурор при проханні повторно дослідити докази не стверджує, ні про те, що докази не досліджувалися судом першої інстанції, ні про те, що вони стали відомі після ухвалення судового рішення, яке оскаржується, тобто доводи прокурора фактично зводяться лише до не згоди з оцінкою доказів, яку надав їм суд. З аналогічних підстав є необґрунтованими доводи сторони обвинувачення щодо необхідності повторно допитати свідків, оскільки не вказано щодо яких саме обставин свідки не допитані. Захисник просить виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги і поданого заперечення на апеляційну скаргу прокурора, думку сторони обвинувачення, які підтримали подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, апеляційний суд доходить наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись Законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 374 КПК України встановлено, що як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним і обґрунтованим, у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Суд повинен дослідити всі докази на підтвердження чи спростування обвинувачення, дати їм оцінку на підставі всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності та залежно від установлених обставин, правильно застосувати кримінальний закон. Висновок суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскарженого вироку стосовно ОСОБА_8 були дотримані не в повній мірі.

Суд першої інстанції в ході судового розгляду, за наслідками дослідження обставин кримінального провадження, враховуючи, що усі можливості збирання додаткових доказів вичерпано дійшов висновку про необхідність виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Водночас, прокурор свої апеляційні вимоги обґрунтував, зокрема тим, що органом досудового розслідування винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю та належним чином доводиться зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими судом доказами у своїй сукупності.

Як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувався у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, обіг якого заборонено, вчиненого повторно, а саме у вчиненні двох епізодів збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу 09 червня 2018 року та 14 липня 2018 року.

У апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що судом безпідставно визнано недопустимими докази, які отримані в результаті проведення оперативної закупки від 09.06.2018, оскільки вона проведена до внесення відомостей в ЄРДР.

За загальним правилом, слідчі (розшукові) дії, НСРД можуть проводитися лише в розпочатому кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР та не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування. Будь-які слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а здобуті внаслідок них докази - недопустимими (ч. 3 ст. 214, ч. 8 ст. 223, ст. 219 КПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування №30000274, відомості про кримінальне правопорушення по першому епізоду внесені до ЄРДР 09.06.2018 о 22 год. 33 хв. 37 сек., проте оперативна закупка та негласні слідчі дії проводилися 09.06.2018 о 20 год 45 хв., тобто до внесення відомостей до ЄРДР.

За приписами ст. 214 КПК України (в редакції, яка діяла на момент проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні) здійснення досудового розслідування (зібрання доказів) до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Така позиція узгоджується з установленою практикою Верховного Суду, відображеною зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.10.2020 справа №279/3931/18, від 25.11.2021 справа №159/2202/19.

Отже, посилання прокурора у своїй апеляційній скарзі на те, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги докази, які здобуті в рамках оперативно-розшукової діяльності, тобто до внесення відомостей до ЄРДР не відповідають установленій практиці Верховного Суду щодо визнання доказів недопустимими, при наведених обставин, а тому не беруться до уваги апеляційним судом.

Критично колегія суддів оцінює висновки суду, що на експертизу направлялися не ті пакети, які були вилучені в ході проведення оперативної закупівлі наркотичних заходів.

Як вбачається з протоколу вилучення товару від 14.07.2018, було проведено вилучення та огляд товару, який ОСОБА_10 придбав у ОСОБА_8 за грошові кошти в сумі 600 грн. в ході проведення оперативної закупки, а саме подрібленої зеленої речовини рослинного походження, яка знаходилась у двох паперових згортках і яку було поміщено до спец пакету №0899808.

Відповідно до висновку експерта №2.1-708/18 від 02.08.2018 для дослідження надано речовину рослинного походження зеленого кольору упаковану в два паперові згортки, які були упаковані до спец пакету №0899808 із підписами учасників огляду. Після проведення дослідження надані на експертизу два паперові згортки із наркотичним засобом канабіс, маса нетто (в перерахунку на висушену речовину), яких становить 2,048 г та 1,782 г., тобто загалом (3, 83 г) поміщено в сейф-пакет Експертної служби МВС України №3952971. Постановою слідчого від 15 серпня 2018 року два паперові згортки з подрібненою речовиною рослинного походження канабісом, які упаковані до пакету експертної служби №3952971 визнані речовими доказами та передані до кімнати зберігання речових доказів Володимирецького відділення поліції.

Аналогічна ситуація і у випадку проведення оперативної закупки 09.06.2018, при якій відомості з протоколу огляду товару від 09.06.2018 відповідають висновку експерта №2.1-550/18 від 20.06.2018.

Крім того, у повідомленні старшого дізнавача СД відділення поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_18 стверджено, про те, що в рамках кримінального провадження №0000274 в кімнаті зберігання речових доказів, на підставі квитанцій №10 та №11, зберігаються речові докази в пакеті експертної служби №3798144 маса речовини становить 7,565 г. та пакеті експертної служби №3952971 маса речовини становить 3,83 г.

На думку апеляційного суду, вказана судом першої інстанції у вироку розбіжність у вазі вилученої та наданої на дослідження наркотичної речовини, надалі переданої до кімнати зберігання речових доказів, ураховуючи наведене вище та аргументи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не дає обґрунтованих підстав сумніватися у належності предмета злочину чи похідних від нього доказів.

Разом з тим, є слушними твердження прокурора, що суд передчасно дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у вчиненні епізоду від 14 липня 2018 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає передчасним висновок суду першої інстанції про відсутність доказів винуватості ОСОБА_8 у збуті 14 липня 2018 року особливо небезпечного наркотичного засобу ОСОБА_10 . У процесі розгляду справи по суті суд першої інстанції не здійснив належного аналізу доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала свою позицію щодо винуватості ОСОБА_8 за вказаним епізодом. Суд зазначив лише узагальнено про те, що ряд доказів за згаданим епізодом, на які посилався прокурор, є недопустимими, інші докази визнано, такими, що ні окремо, ні у своїй сукупності, не доводять вчинення ОСОБА_8 незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, ОСОБА_10 , вчиненому повторно.

Так, зокрема суд першої інстанції без належного обґрунтування визнав недопустимими докази по другому епізоду, вказавши, що такі зібрані в рамках кримінального провадження №0000274 від 09.06.2018, яке, на переконання суду першої інстанції, відкрито без достатньої правової підстави, визначеної законом. А отже і докази в такому провадженні не можуть бути допустимими.

За змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Отже, для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування встановлені відомості про вчинення кримінального правопорушення орган досудового розслідування повинен вважати установленими та такими, які містять вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Однак, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, неправильно тлумачить вказані вище норми Закону, посилаючись, що рапорти оперуповноваженого СКП Володимирецького відділу поліції ОСОБА_11 не є достатньою правовою підставою для відкриття кримінального провадження.

Як правильно акцентує увагу прокурор, за результатами проведення оперативно-технічних заходів від 09.06.2018 працівниками СКП Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області здобуто відомості про злочинну діяльність ОСОБА_8 за ст. 307 КК України, та відповідно, вказані дані стали підставою внесення відомостей до ЄРДР на підставі рапорту о/у СКП ОСОБА_11 , який зареєстрований у журналі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.

У Витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування №30000274, зазначено дата внесення до ЄРДР: 09.06.2018 о 22 год. 33 хв. 37 сек, підставою внесення відомостей до ЄРДР вказано надходження рапорту оперуповноваженого Володимирецького відділу поліції ОСОБА_11 від 09.06.2018 «про хід проведення оперативної закупівлі наркотичної речовини» 09.06.2018, близько 21 год. 40 хв. громадянин ОСОБА_19 збув подрібнену речовину рослинного походження ззовні схожу на марихуану, громадянину ОСОБА_10 .

Як вбачається з рапорту оперуповноваженого Володимирецького відділу поліції ОСОБА_11 , 14.07.2018, близько 17 год. 35 хв. було проведено оперативну закупівлю наркотичної речовини «марихуани» в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000274 від 09.06.2018, в ході якої ОСОБА_8 збув близько 10 грамів, у двох паперових згортках, подрібнену рослинну речовину зеленого кольору, за 600 грн. ОСОБА_10 .

В матеріалах кримінального провадження наявні процесуальні документи, які в рамках кримінального провадження №0000274 від 09.06.2018 стали підставою для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_8 14.07.2018, а саме клопотання начальника СВ Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_20 слідчому судді про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, -відеоконтроль особи від 02.07.2018; постанова начальника Володимирецького відділу Сарненської місцевої прокуратури про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 02.07.2018; ухвала слідчого судді від 02.07.2018 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії. Вказані документи були дослідженні судом першої інстанції в ході судового розгляду, однак, на переконання колегії суддів, з незрозумілих причин місцевий суд не надав їм належної оцінки.

Безпідставно судом першої інстанції не взято до уваги показання свідків та самого ОСОБА_8 , які могли істотно вплинути на встановлення фактичних обставин вчиненого, а відповідно і правильність висновків суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Зокрема, обвинувачений в ході судового розгляду не заперечив передачу 14.07.2018 йому грошових коштів, чітко та послідовно ствердив, що вранці 14.07.2018 йому зателефонував чоловік по імені « ОСОБА_21 », з яким його познайомив ОСОБА_12 , хотів зустрітися. Свідок ОСОБА_22 при зустрічі дала йому два паперові згортки і побігла, а до нього підбіг знайомий ОСОБА_12 « ОСОБА_21 », який дав 600 грн., які сказав передати ОСОБА_23 .

Однак, аналізуючи обставини справи, суд першої інстанції, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого не надав його показанням належної оцінки у своєму рішенні, не спростував їх у відповідному об`ємі, не провів аналіз показань на предмет належності та допустимості, при цьому, судом не було усунуто протиріч між показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_12 .

Також, суд з незрозумілих підстав зробив висновок про те, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , жодним чином не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному провадженні.

Також, на думку колегії суддів, місцевий суд проявив формалізм визнаючи недопустимим доказом протокол за результатами негласної слідчо-розшукової дії аудіо,-відеоконтроль особи від 03.09.2018, яка була проведена по другому епізоду 14.07.2018, вказавши, що він не відповідає вимогам ст. 252 КПК України, при цьому не обґрунтувавши, яким чином таке порушення впливає на зміст протоколу чи має суттєвий вплив на права обвинуваченого, його захист. Разом з тим, суд не взяв до уваги те, що з аналізу норми ст. 252 КПК України не вбачається вимога закону щодо обов`язкового зазначення інформації, кому слідчий доручив проводити відео фіксацію та необхідність посилання на технічні засоби фіксації, які були використані, первинні носії інформації. Внаслідок такого необґрунтованого висновку суду першої інстанції помилково визнано недопустимими та неналежними ряд інших похідних доказів.

Окрім того, суд першої інстанції помилково дійшов переконання про те, що, відсутній належний контроль за закупівельником з моменту видачі йому грошових коштів до моменту купівлі речовини, а також з моменту купівлі речовини до моменту передачі її правоохоронним органам в присутності понятих.

Поміж тим, слушно сторона обвинувачення звертає увагу на позицію, викладену у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №713/1699/19, що відсутність у матеріалах справи даних, які би вказували на джерело походження грошових коштів, використаних під час проведення оперативних закупок не може автоматично свідчити про наявність процесуальних порушень у цій частині, як про це посилається місцевий суд.

Водночас, стороною обвинувачення під час судового розгляду долучено до матеріалів кримінального провадження довідку ГУНП у Рівненській області від 17.05.2022 №405/14/01/2022, відповідно до якої працівникам СКП Володимирецького відділення поліції виділено грошові кошти з числа видатків спеціального призначення кошторису Національної поліції України у сумі 1000 (однієї) тисячі гривень для проведення НСРД та ОТЗ, у тому числі для використання оперативних закупок, однак судом першої інстанції вказана обставина залишена поза увагою.

З огляду на наведене, мотиви виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 , викладені у мотивувальній частині вироку, на думку колегії суддів, не являються безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми, поверхневими та непереконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання останнього.

Статею 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Така невідповідність, згідно із ст. 411 КПК України має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Отже, дослідивши вказані докази в судовому засіданні, суд їм належної та повної оцінки у вироку не надав. Тоді як у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і всім доказам обвинувачення, у тому числі і письмовим, суд повинен був дати оцінку та навести переконливі мотиви, чому не прийняв їх до уваги.

Поверхневе дослідження доказів у даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції можливості ухвалити вмотивоване та законне рішення.

Відтак, висновок суду про виправдання ОСОБА_8 є передчасним, зроблений без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися таким, що відповідає положенням ст. 370 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за результатами розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції обмежився простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не надав належного аналізу встановленим доказам, у їх сукупності та взаємозв`язку, у тому числі тим, на які в своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, допускаючи формальне ставлення до необхідності обґрунтувати свої висновки, та не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Допущені судом першої інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотне порушення кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законний і обґрунтований вирок, у відповідності до статей 409, 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, ураховуючи характер допущених судом першої інстанції порушень кримінального процесуального закону, вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зможе найбільш повно та ефективно забезпечити змагальність процесу, реалізацію сторонами їх прав та виконання обов`язків, дозволить повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення та перевірити доводи сторін.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

З огляду на наведене, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання клопотання прокурора про повторне дослідження доказів та допит вказаних стороною обвинувачення свідків, оскільки клопотання не містить обґрунтованих мотивів щодо необхідності повторного дослідження доказів, а сам по собі факт непогодження сторони обвинувачення з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити усі обставини кримінального провадження у їх сукупності, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора на предмет допустимості доказів, які були надані органом досудового розслідування на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції скасувати з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді