Справа №463/6610/24
Провадження №1-кс/463/5397/24
У Х В А Л А

17 липня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 , винесену у кримінальному провадженні №0000409 від 28 серпня 2021 року,

про: відмову у визнанні потерпілим, -

в с т а н о в и в :

представник скаржника звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 25 травня 2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000409 від 28 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Скаргу мотивує тим, що старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 розслідується кримінальне провадження №0000409 від 28 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого із клопотанням про залучення ОСОБА_4 до провадження як потерпілої особи, вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Проте оскаржуваною постановою від 25 травня 2024 року в задоволенні клопотання відмовлено. Адвокат ОСОБА_3 вважає дану постанову незаконною, не вмотивовану, необґрунтовану без проведення належного дослідження.

В судовому засіданні представник скаржника, який брав участь в режимі відеоконференції, скаргу підтримав, надав аналогічні пояснення.

Суб`єкт оскарження - старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Заперечення на скаргу не подав.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги та додані до неї письмові документи, приходжу до наступного переконання.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженніДругого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, перебуває кримінальне провадження №0000409 від 28 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Як вбачається з матеріалів скарги, відомості в ЄРДР внесено за заявою заступника міністра юстиції України ОСОБА_6 , щодо жорстокого поводження працівників Сокальської виправної колонії № 47 та військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 із засудженими, яке відбулось 27.03.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів скарги вбачається, що адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся 02 травня 2024 року, шляхом скерування на електронну пошту Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, із клопотанням про залучення ОСОБА_4 , до провадження як потерпілої особи, вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000409 від 28 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 25 травня 2024 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , відмовлено.

Свою відмову слідчий мотивує тим, що рішенням ЄСПЛ, на яке покликається заявник у клопотанні, визнаний факт порушення ст. 3 Конвенції у зв`язку з ненаданням ОСОБА_4 , належної медичної допомоги під час тримання під вартою, а не у зв`язку із можливим побиттям та спричиненням тілесних ушкоджень 27.04.2012 року під час евакуації із Сокальської виправної колонії, у зв`язку з чим, на його думку, клопотання про визнання ОСОБА_4 , потерпілим задоволенню не підлягає.

Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Таким чином, виносячи оскаржувану постанову слідчий повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику фізичної, матеріальної та моральної шкоди.

Оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що постанова має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі очевидні та достатні підстави, з яких слідчим здійснено певний висновок, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів потерпілого як учасника кримінального провадження.

Натомість в оскаржуваній постанові слідчий надає оцінку лише копії медичної картки стаціонарного хворого, в якій зазначено про встановлення ОСОБА_4 02.03.2021 року діагнозу посттравматична катаракта, в аспекті рішення ЄСПЛ від 24.02.2022 року у справі «Байло проти України» - а саме в аспекті зазначення в такому про неналежне лікування з 24.12.2018 року катаракти обох очей з ускладненням, у зв`язку із чим слідчий прийшов до висновку, що ОСОБА_4 хворіє на вказане захворювання з 2018 року.

Разом з тим, слідчий не надав жодної оцінки доводам представника щодо фактичного заподіяння тілесних ушкоджень та посиланню на рішення ЄСПЛ «Старенький та інші проти України», де одним із заявників був ОСОБА_4 . Як вбачається із матеріалів скарги, в вказаному рішенні суд зазначає, що заявники були потерпілими від нелюдського та такого, що принижує гідність поводження, забороненого статтею 3 Конвенції, а також, що ЄСПЛ було встановлено, визнано та констатовано факт того, що ОСОБА_4 , була завдана фізична та моральна шкода внаслідок нанесення засудженому тілесних ушкоджень працівниками установи, що мало місце 27.03.2012 року, які є предметом досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000409 від 28.08.2021 року.

Слід також зазначити, що для кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, здоров`я і гідність особи є обов`язковим додатковим об`єктом злочину, а відтак нерозривно пов`язаний із особою потерпілого.

А тому слідчий суддя погоджується з доводами скаржника, що відмова в визнанні потерпілим слідчим належним чином не мотивована, ним не взято до уваги всі обставини справи, слідчим належної оцінки доводам представника щодо заподіяння тілесних ушкоджень особі не надано. Оскаржувана постанова не містить обґрунтованих доводів слідчого щодо існування очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана щодо особи, якій не завдано шкоди.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанова слідчого є така, що винесена передчасно та належним чином не мотивована, і як наслідок таку слід скасувати.

Керуючись статтями 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Скаргу - задовольнити.

Постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 25 травня 2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000409 від 28 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7