"27" березня 2024 р.
Короткий виклад справи.
При цьому я вважаю за необхідне висловити окрему думку, яка частково не збігається при постановленні зазначеної ухвали, а саме у частині повернення указаного обвинувального акту для усунення недоліків прокурору ОСОБА_4 , так як зазначена ухвала суду була постановлена із порушенням вимог закону.
Відповідно до ч.2 ст.45 Європейської конвенції з прав людини якщо рішення у справі повністю або частково не виражає одностайної думки суддів, кожний суддя має право викласти окрему думку.
Відповідно до ч.3 ст.375 КК України кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Згідно до ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. Так у ч.1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному проваджені підлягає доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи із суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. Згідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 22.03.2022 року висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Суддя враховує висновок у постанові Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №273/1053/17, за яким кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.
Вважаю, що доводи, на які посилається захисник ОСОБА_3 , у клопотанні про повернення указаного обвинувального акту, а саме те, що у обвинувальному акті не зазначені фактичні обставини справи, форма вини, та мотиви вчинення, наслідки кримінального правопорушення, не зазначено місце, час, спосіб вчинення, не сформульовано обвинувачення, об`єктивна, та суб`єктивна сторона, кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, не зазначено чи заподіяні обвинуваченому тілесні ушкодження, та інше обвинувачення сформульовано не конкретно, не є підставою для повернення обвинувального акту в розумінні ст.291 КПК України.
Вище указані посилання захисника ОСОБА_3 , як підстави повернення обвинувального акта прокурору, я не приймаю до уваги, оскільки у обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як їх було встановлено під час досудового розслідування, при цьому суд позбавлений процесуальної можливості вимагати від сторони обвинувачення вказувати ті обставини, які не були нею встановлені. На мою думку формулювання обвинувачення викладено в обвинувальному акті так, як це вважав за необхідне прокурор, при цьому суд не може вийти за межі підготовчого судового засідання, під час якого фактичні обставини справи не досліджуються.
Вважаю, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, складений відповідно до вимог закону, у тому числі дотримання вимог ст.291 КПК України, всі необхідні реквізити обвинувального акту, направленого до суду у цьому кримінальному провадженні зазначені у його тексті, у обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правова кваліфікація кримінальних правопорушень за нормами КК України, та є формулювання обвинувачення.
Повертаючи особисто прокурору ОСОБА_4 судова колегія вийшла за межі клопотання, та замість повернути прокурору, повернула особисто прокурору ОСОБА_4 .
Також не погоджуюсь із поверненням обвинувального акта прокурору із зазначенням про усунення протягом розумного строку вказаних у мотивувальній частині ухвали виявлених недоліків.
Виходячи із ст.28 КПК України такий строк має бути розумним об`єктивно необхідним для того, щоб привести повернутий обвинувальний акт у відповідність вимог закону.
В ситуації ж повернення обвинувального акта особа вже не є підозрюваним, тому що досудове розслідування закінчено і обвинувальний акт передано до суду. З іншого боку, формально набувши статусу обвинуваченого, особа не має жодної можливості користуватися наявними у неї правами. Тобто особа, яку притягнуто до кримінальної відповідальності, на невизначений строк «зависає» між двома великими етапами кримінального провадження досудового розслідування і судового розгляду. І це при тому, що відповідно до ч.5 ст.28 КПК України, кожен має право, або щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. З іншого боку, зміст прав підозрюваного, обвинуваченого надає особі з відповідним процесуальним статусом можливість процесуально впливати на хід та результати процесу. В умовах повернення обвинувального акта відсутні жодні можливості сторони захисту. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 року №223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» було зазначено, що ухвалою про повернення обвинувального акта, суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного ним розумного строку, який має бути достатнім для виправлення допущених недоліків, а не просто у розумні строки. Повернення обвинувального акта прокурору без визначення конкретного розумного строку є порушенням ч.5 ст.28 КПК України, так як надає можливість прокурору у невизначений судом термін усувати недоліки по кримінальному провадженню, а не в найкоротший строк. Крім того, при винесенні ухвали у порушення ст.56, ч.2 ст.314 КПК України потерпілий не був завчасно проінформований про час і місце судового розгляду, та про права і обов`язки, передбачені цим Кодексом. Зазначене клопотання захисника ОСОБА_3 потерпілому не було вручено, та його думка не була вислухана. Відповідно до п.5 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Із урахування ст.8 КПК України, на підставі вище зазначеного, приходжу до висновку, що указана ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року у частині повернення обвинувального акта прокурору ОСОБА_4 не відповідає вимогам закону. Керуючись ст.375 КПК України,
Окрема думка оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1