ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/3248/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп819/220/24 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч. 1 ст.125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мар`їне Високопільського району Херсонської області, офіційно не працюючого, освіта середньо-спеціальна, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-20 січня 2023 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму в розмірі 850 грн.

Відповідно до ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднано до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуте покарання у виді 1 року обмеження волі, призначене ОСОБА_8 за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2023 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 року обмеження волі та штрафу у розмірі 850 грн, які виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення вищевказаного кримінального проступку за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 05 грудня 2023 року близько 18.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті будинку по АДРЕСА_1 , переслідуючи мету завдання тілесних ушкоджень іншій особі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виниклої на ґрунті раптових неприязних відносин, умисно наніс останній не менше трьох ударів кулаками обох рук в область обличчя, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді синця обличчя, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуваний вирок з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У резолютивній частині вироку виключити посилання суду на застосування принципу повного приєднання покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до статті 71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 року обмеження волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму в розмірі 850 грн., які на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що згідно ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вищезазначеним вимогам закону при призначені покарання ОСОБА_8 повністю приєднав до покарання у виді штрафу покарання у виді обмеження волі, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, згідно з ч.2 ст.53 КК України, покарання у виді штрафу призначається судом не у твердій грошовій сумі, а в ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який встановлюється законодавством України на момент постановлення вироку.

В порушення вимог ст.53 КК України, суд першої інстанції, призначив штраф не в ставках неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а визначив певну суму штрафу в національній валюті.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого, які поклалися на розсуд суду, вивчивши і перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч.1 ст.125 КК України, а також сформульоване обвинувачення, визнане судом доведеним, ніким не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК вирок суду, в цій частині, в апеляційному порядку не перевіряється.

Відповідно до ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, вмотивованим рішенням, є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею ст. 413 КПК України, визначений перелік підстав, які свідчать про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Зазначені вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України судом першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_8 дотримані не були.

Перевіривши, зміст оскаржуваного вироку та матеріали провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування місцевим судом положень ст.71 КК України при призначенні обвинуваченому остаточного покарання є слушними.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ця вимога має імперативний характер і унеможливлює будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

За ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

У абз.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України№7від 24жовтня 2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що в разі призначення покарання, яке згідно з ч.3 ст.72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71 КК України та визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2023 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі статті 75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Кримінальне правопорушення за яке його засуджено за даним вироком він вчинив 05.12.2023 року, тобто після постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 20.01.2023 року.

Отже, в даному випадку суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання за нове кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України повинен був приєднати до нього невідбуту частину покарання за попереднім вироком та призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за

попереднім вироком і покарання за новим вироком, затим на підставі ч.3 ст.72 КК України ухвалити рішення про їх самостійне виконання.

Однак, суд першої інстанції всупереч викладеному вище безпідставно не застосував закон, який підлягає застосуванню - ч.1 ст.71 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того призначаючи ОСОБА_11 остаточне покарання суму штрафу визначив у національній валюті без визначення його розміру в ставках неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За таких обставин судом першої інстанції при розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не було дотримано вищевказаних вимог КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч.1 ст. 413, п 4 ч 1 ст. 408 КПК України змінити вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання на підставі ст.71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вирком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 20.01.2023 року у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, який відповідно до ч.3 ст.72 КК України, слід виконувати самостійно.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку не встановлено.

Апеляційна скарга прокурора за наведених вище підстав підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_8 , змінити в частині призначеного йому покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків, вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у виді 1 року обмеження волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., які на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня її оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14