ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1956/21

Провадження № 11-кп/4820/173/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2023 року про відмову у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Захисник - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду в інтересах засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», з клопотанням про заміну покарання більш м`яким, з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, вважає, що є законні підстави для заміни покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк 20 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду м. Севастополя АР Крим від 28 березня 2005 року за ст.115 ч. 2 п. п. 1, 2, 6, 9, 12; ст.187 ч. 4, ст.307 ч.3, ст.309 ч.2, ст.263 ч.1, ст.70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок набрав законної сили 03 серпня 2006 року. Початок строку відбування покарання 26 листопада 2002 року.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 липня 2022 року в задоволенні клопотання було відмовлено.

07 грудня 2022 року Хмельницький апеляційний суд скасував дану ухвалу, оскільки були внесені зміни до ст.82 Кримінального кодексу України, а також у ст.31 Кримінального процесуального закону України (в частині розгляду справ даної категорії колегіальним складом суду).

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Cуд дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого ОСОБА_6 , оскільки останній за період відбування покарання заохочень не має, за цей час накладалися 54 дисциплінарні стягнення., які на даний час є погашеними, не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким замінити засудженому ОСОБА_6 довічне позбавлення волі на позбавлення волі на строк 25 років.

На думку апелянта, суд першої інстанції провів неповний судовий розгляд, існуючий в Україні механізм забезпечення прав довічно засуджених осіб із запропонованими Законом України № 2690-ІХ змінами через невизначеність, як вимогою верховенства права, порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Вказує, що суди зобов`язані використовувати не тільки прямі норми Конституції України, а і Конвенцію та практику ЄСПЛ, як джерела права, актів вищої юридичної сили в ієрархії законодавства України.

При цьому судом першої інстанції повністю залишено поза увагою доводи захисника щодо обов`язкового застосування норм Конвенції та практики ЄСПЛ.

Зважаючи на вказане, оскаржувана ухвала від 06.11.2023 підлягає скасуванню у зв`язку із незастосуванням норм міжнародного права, які є частиною законодавства України, і підлягають обов`язковому застосуванню у правовідносинах, що склалися.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, з наведених у апеляційній скарзі підстав.

Захисник наполягав, що у даних правовідносинах підлягає застосуванню норми міжнародного права, тому на підставі практики ЄСПЛ, а не національного законодавства, він просить замінити засудженому ОСОБА_6 довічне позбавлення волі на позбавлення волі на строк 25 років, в який входить строк, що засуджений вже відбув.

Прокурор не визнала доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, погодилась, що у засудженого наявні позитивні зміни у поведінці, але цього не достатньо для висновку, що він довів своє виправлення. Звернула увагу, що відповідно до вимог статті 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, тоді як захисник просить замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі на строк 25 років.

Представник установи виконання покарань був належним повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги. Клопотань з приводу участі в апеляційному розгляді від нього не надходило, його участь не є обов`язковою, тому його неприбуття у судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду, відповідно до вимог частини 5 статті 539, частини 4 статті 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, аргументуючи це тим, що досліджені судом обставини не доводять, що засуджений став на шлях виправлення, тому заміна покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 537 КПК України, суд під час виконання вироків має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Частина 1 статті 539 КПК України передбачає, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду м. Севастополя АР Крим від 28 березня 2005 року за ст.ст.115 ч.2 п.п. 1, 2, 6, 9, 12; 187 ч. 4, 307 ч.3, 309 ч.2, 263 ч.1, 70 ч.1 КК України в редакції 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок набрав законної сили 03 серпня 2006 року. Початок строку відбування покарання 26 листопада 2002 року.

Із характеристики засудженого та наявних довідок вбачається, що ОСОБА_6 з 18 квітня 2012 року по даний час відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався. Допущені порушення виражалися у неохайному зовнішньому вигляді, створенні конфліктних ситуацій, порушенні розпорядку дня, нетактовній поведінці до представників адміністрації установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику реагує агресивно. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Дбайливо ставиться до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не бажає приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми згідно ст..82 ч.5 КК України. Проведено та внесено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, згідно чого визначено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення (т1 а/п 167).

Згідно довідки про стягнення та заохочення (т1 а/п 168-169) за час відбування покарання ОСОБА_6 заохочень не має, за час відбування покарання накладалися 54 дисциплінарні стягнення, які на даний час є погашеними.

Також суд першої інстанції в судовому засіданні дослідив матеріали особової справи ОСОБА_6 та врахував, що згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Комісією установи відмовлено ОСОБА_6 в направленні матеріалів в суд для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення (витяг з протоколу № 15 від 27 липня 2023 року).

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини, які належним чином оцінені судом першої інстанції, відсутність у засудженого заохочень та наявність погашених в установленому законом порядку 54 стягнень за час відбування покарання, додержання ним правил поведінки в установі, задовільної характеристики та відсутність працевлаштування на теперішній час, такі відомості не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_6 , які б вказували, що останній став на шлях виправлення, а призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

При цьому, колегія суддів наголошує, що формальний сплив певної частини строку покарання не може бути передумовою для застосування до особи більш м?якого покарання.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., окрім того, що Конвенція була ратифікована Україною, держава визнала обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (далі - ЄКПЛ) та практику Суду (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Оскільки норми Конвенції сформульовані досить широко, то відповідно до статті 32 цієї ж Конвенції, ЄСПЛ є органом, правомочним тлумачити положення Конвенції та протоколів до неї, тим самим вказуючи напрямок та сферу застосування тієї чи іншої норми. Відтак, положення ЄКПЛ існують не самі по собі, а лише в тому вигляді, в якому їх розуміє, інтерпретує та застосовує Суд. Однак, ЄСПЛ не наділений повноваженнями творення нових норм права, а відповідно до статті 32 Конвенції, його роль стосується виключно тлумачення й застосування норм Конвенції та Протоколів до неї.

Відтак, колегія суддів не погоджується з доводами захисника, що суд першої інстанції не застосував вимоги та відповідну практику ЄСПЛ, а також щодо відсутності реалістичної перспективи звільнення від довічного позбавлення волі в Україні на підставі чинних вимог кримінального законодавства.

Посилання захисника у апеляції на рішення ЄСПЛ у справі «Bancsok and Laszlo Magyar проти Угорщини» не є доречним, оскільки висновки викладені у цьому рішенні не є релевантними до ситуації, що склалася в Україні. Обставини у цій справі стосувалися випадку, коли заявники могли сподіватися на перегляд свого прогресу виправлення щодо звільнення лише після відбування сорока років ув`язнення в рамках довічного ув`язнення. Суд дійшов висновку, що таке довічне ув?язнення не може вважатися сумісним з положеннями статті 3 Конвенції.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні Петухов проти України, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому суд не зобов`язаний автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Таке рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість наразі констатувати, що засуджений ОСОБА_6 у період відбування покарання своєю поведінкою засвідчив успішність процесу виправлення, а призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним і вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, апеляційних підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2023 року про відмову у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2