Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4193/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.382 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000361 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, мешканця АДРЕСА_2 , не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та відповідно до вимог п.1 ст.373 КПК України ухвалити виправдувальний вирок у зв'язку з не доведенням в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. Вважає вирок незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що в обвинувальному акті відсутне формулювання об`єктивної сторони злочину, чим порушено вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, та відповідно право на захист. Вважає, що притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності є повторним, оскільки за вчинення цих же самих діянь він був притягнутий до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Вироком Житомирським районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2022 у справі № 295/4728/22 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08.11.2022 року вказану постанову судді залишено без змін та цього ж дня вона набрала законної сили.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 298 КУпАП судові рішення, яким є постанова судді про накладення адміністративного стягнення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Однак ОСОБА_8 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили 08.11.2022, та будучи ознайомлений з нею, з метою її невиконання в частині позбавлення права керування транспортним засобом, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення наведених вимог законодавства України, 10.01.2023 о 14 год. 03 хв. на 86 км автодороги М-06 поблизу с. Кочерів Житомирського району Житомирської області керував транспортним засобом «CHEVROLET NUBIRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 11.02.2023 об 11 год. 05 хв. на 163 км автодороги М-21 «Житомир-Сквира», 20.02.2023 о 7 год. 10 хв. на 2 км автодороги М-21 «Житомир-Сквира» та 12.04.2023 о 15 год. 15 хв в с. Головенка Житомирського району, по вул. Центральній, 1 керував транспортним засобом «CHEVROLET NUBIRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, тим самим умисно не виконуючи вищевказане судове рішення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. Обвинувачений ОСОБА_8 просив проводити апеляційний розгляд без участі його захисника та вказав, що буде захищати себе самостійно.

Клопотання сторін та вирішення їх апеляційним судом.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника, яке викладено в апеляційній скарзі, щодо повторного дослідження письмових доказів, а саме : постанови Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2022, якою ОСОБА_8 визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік; постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.04.2023, якою ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а також постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 16.02.2023 року, 07.03.2023 року та 05.06.2023 року щодо адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 КУпАП (а.п.40, 46-50).

В обгрунтування клопотання зазначив, що вказані докази були повно досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, крім того, свою вину він визнає.

Заслухавши думку прокурора, який заперечував щодо повторного дослідження письмових доказів, які були досліджені безпосередньо судом першої інстанції в повному обсязі та яким надана оцінка у вироку суду, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні зазначеного клопотання захисника.

Так, відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Проте, сторона захисту обгрунтовує вказане клопотання лише незгодою з оцінкою письмових доказів, які містяться в матеріалах провадження та які були досліджені судом першої інстанції безпосередньо, що суперечить положенням ч.3 ст.404 КПК України.

Отже, у зв`язку з відсутністю належно обґрунтованого клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд не має законних підстав повторно досліджувати докази у кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що такі засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції, відрізняються за змістом, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в місцевому суді з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена такою функцією суду апеляційної інстанції, як перегляд вироку в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскаржуваному вироку суд надав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК України.

Тому за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

На підставі викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного дослідження письмових доказів та відмовляє у задоволенні клопотання захисника, враховуючи, що судом першої інстанції у відповідності до вимог КПК України повністю досліджені вказані докази, і їм у вироку суду надано належну оцінку.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги захисника, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.382 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав, хоча повністю підтвердив обставини наведені в обвинувальному акті. Зокрема показав, що він знав про вищевказану постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2022, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами, проте виконувати її вимоги про заборону керування транспортними засобами не збирався, оскільки він працює неофіційно разом з чотирма іншими особами, які не мають власних транспортних засобів та права керувати ними, а для забезпечення виконання робіт (внутрішні ремонтні роботи у приміщеннях) перевозить велику кількість інструментів, що незручно робити користуючись послугами громадського транспорту та робота вимагає постійного переміщення. Після набрання законної сили вказаною постановою судді постійно для виконання підрядних робіт використовував вищевказаний транспортний засіб, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, штрафи за ці порушення не сплатив, проте збирається сплатити.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення, однак свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що транспортний засіб вже продав і буде сплачувати штрафи, кається, не думав, що за невиконання постанови суду настає кримінальна відповідальність.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_8 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України, зокрема:

- копією постанови Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2022 року у справі № 295/4728/22, якою ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вказана постанова залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 08.11.2022 року і в цей же день набрала законної сили (а.с. 40-42);

- копією постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.04.2023 року, якою ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП за повторне керування транспортним засобом "CHEVROLET NUBIRA", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", 10.01.2023 року з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду на такий стан. Цією ж постановою ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП за повторне керування транспортним засобом за вищевказаних обставин 10.01.2023 року, як особою, позбавленою права керування транспортними засобами, проте провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку давності накладення адміністративного стягнення (а.с. 46-47);

- копіями постанов Житомирського районного суду Житомирської області від 16.02.2023 року, 07.03.2023 року та 05.06.2023 року, якими ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративні стягнення за керування вищевказаним транспортним засобом 11.02.2023 року, 20.02.2023 року та 12.04.2023 року, як особою, позбавленою права керувати транспортними засобами (а.с. 48-51);

- повідомленням Любарського ВДВС у Житомирському районі, згідно якого на виконанні у виконавчої служби станом на 11.07.2023 року перебувало виконавче провадження з виконання постанови інспектора СРПП ВП №1 ЖРУП ГУНП у Житомирській області про накладення на ОСОБА_8 адміністративного стягнення у виді штрафу за допущені ним порушення ПДР 11.02.2023 при керуванні вищевказаним транспортним засобом (а.с. 52-53);

- копіями протоколів про адміністративні правопорушення серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , згідно яких ОСОБА_10 11.02.2023 року, 20.02.2023 року та 12.04.2023 року керував автомобілем "CHEVROLET NUBIRA", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", будучи позбавленим права керування транспортними засобами (а.с. 54-57);

- інформацією з Управління патрульної поліції в Житомирській області, згідно якої складені відносно ОСОБА_10 протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 та ч.2 ст.130 КУпАП направлені для розгляду по суті до відповідних судів Житомирської області, постанова за ч. 4 ст. 126 КУпАП надіслана до примусового виконання до Бердичівського відділу державної виконавчої служби (а.с. 60-62);

- копією постанови серії ЕАР № 6391729 від 10.01.2023 року, якою ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 9.8 ПДР під час керування в цей день вищевказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_11 , за ст. 125 КУпАП (а.с. 63);

- повідомленнями регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС), згідно яких вилучене у ОСОБА_10 посвідчення водія серії НОМЕР_5 , зберігається у територіальному сервісному центрі 8049 ГСЦ МВС у м. Києві (а.с. 64-65);

Проаналізувавши сукупність зібраних та досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України є аналогічними доводам захисника в судовому засіданні суду першої інстанції, яким суд у вироку надав належну оцінку. Крім того, такі доводи на думку колегії суддів не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.

Положеннями ч.1 ст.2 КК передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у тому, що він керував транспортним засобом без посвідчення водія, достовірно знаючи про наявність постанови Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2022 року, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, яка набрала законної сили 08.11.2022 року. ОСОБА_8 , будучи ознайомленим з вказаною постановою суду, умисно не виконав її, що було кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, є умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили, і означає повне його ігнорування, та проявляється і в перешкоджанні виконанню судового рішення, що набрало законної сили, яке полягає в активній протидії його виконанню.

Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, може бути фізична особа, не на користь якої ухвалено рішення суду та яку зобов`язано вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, ОСОБА_8 є особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами строком на 1 рік, тобто судом на нього покладено обов`язок утриматись від таких дій протягом визначеного судом строку.

Вказана обставина була встановлена як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанцій, та апелянтом не оспорюється.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст.129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Положеннями ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

На думку колегії суддів, адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами обмежує право особи на певний строк, що призводить як до формального, так і до реального унеможливлення керування транспортними засобами.

За матеріалами провадження, ОСОБА_8 був обізнаний про наявність відносно нього постанови Богунського районного суду м. Житомира від 06.07.2022 року, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами, оскаржував цю постанову, проте всупереч судовому рішенню знову здійснював керування транспортним засобом та систематично порушував Правила дорожнього руху, за що притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП (постанова Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.04.2023 року) та ч.5 ст.126 КУпАП (постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 16.02.2023 року, 07.03.2023 року та 05.06.2023 року), що на думку колегії суддів свідчить про умисне ухилення останнього від виконання рішення суду, яке набрало чинності, що є однією з форм невиконання судового рішення, як підстави для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2023 року по справі № 464/4690/20 та від 27 лютого 2023 року по справі №450/205/19.

Також, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 повторно притягається до відповідальності за вчинення цих же самих діянь, з огляду на таке.

Положеннями ст.8 КПК передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, у справах «Сергій Золотухін проти Росії», «Ігор Тарасов проти України» (рішення від 10 лютого 2009 року та 16 червня 2016 року), ЄСПЛ констатував, що порушення ст.4 Протоколу №7 до Конвенції необхідно розуміти як заборону переслідування або судового розгляду іншого «правопорушення», якщо воно виникає з ідентичних фактів або фактів, однакових по суті, що не було встановлено у даному кримінальному провадженні.

Необхідно зазначити, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК є інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення. Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.5 статті 126 КУпАП, є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Таким чином, суспільні відносини, які охороняються законом про кримінальну відповідальність, не є ідентичними.

У даному кримінальному провадженні зібрані докази свідчать про систематичність вчинення правопорушень і про умисне невиконання судового рішення ОСОБА_8 ..

Оцінка обставин у даному кримінальному провадженні по суті стосувалася не тих самих фактів, що досліджувались у провадженнях про адміністративні правопорушення, а - невиконання заборони керування транспортними засобами ОСОБА_8 , до якого застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, його ухилення від виконання постанови суду, що не суперечить приписам ч. 3 ст. 2 КК та протоколу № 7 до Конвенції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позбавлення права керувати транспортними засобами передбачає вилучення посвідчення водія, що повинно здійснюватися органами, які видали таке посвідчення, що було виконано шляхом фактичного вилучення в ОСОБА_8 посвідчення водія посадовими особами органів Національної поліції, що відповідає положенням ст. 317 КУпАП. Проте, це не свідчить про те, що зміст правових вимог судового рішення про позбавлення права керувати транспортними засобами ОСОБА_8 адресований, перш за все, до органів поліції чи дозвільної системи. На думку колегії суддів, зміст розглядуваного адміністративного стягнення полягає не у вилученні посвідчення водія, а у позбавленні конкретної особи - ОСОБА_8 права керувати транспортними засобами.

У випадку застосування такого виду стягнення суд не повинен у своєму рішенні додатково конкретизувати, що йдеться саме про заборону керувати транспортними засобами певним суб`єктом, адже очевидним є той факт, що таке право є спеціальним і його отримання потребує проходження особливої процедури, внаслідок якої і отримується право на керування транспортними засобами. Саме тому назва адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у своєму змісті абсолютно чітко передбачає заборону особі здійснювати таке керування на визначений судом строк. При цьому зміст покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, зокрема, і позбавленні права керувати транспортними засобами полягає у забороні особі реалізовувати певне право або здійснювати певну діяльність.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції статті, за якою його засуджено. Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 382 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: