ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3610/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1696/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000043 від 20.07.2015 за частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122, частиною 3 статті 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2024 року клопотання прокурора - задоволено, обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме з 19 червня 2024 року до 17 серпня 2024 року, включно, без визначення застави. В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про заміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовлено. Не погодившись з обраним судом першої інстанції запобіжним заходом, ОСОБА_6 звернувся до Харківського апеляційного суду за зверненням в порядку статті 40 Конституції України, яке по своїй суті є апеляційною скаргою на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2024 року. Обвинувачений посилається на те, що він є суб`єктом незаконного кримінального переслідування, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 296 та частиною 1 статті 122 КК України сталися 16.01.2010, досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинене та ОСОБА_6 оголошено в розшук 12.05.2015. Вважає, що під час досудового розслідування було порушено вимоги статті 49 КК України та кримінальне переслідування в частині обвинувачення за частиною 2 статті 296 та частиною 1 статті 122 КК України повинно бути зупинене 17.01.2015. У зв`язку із наведеним, обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід на інший, не пов`язаний із триманням під вартою. При розгляді просить врахувати, що він вже був під вартою з 27.01.2010 по 05.02.2010, з 20.03.2010 по 25.10.2010 та з 25.11.2011 по 11.07.2012, був засуджений до позбавлення волі на строк 5 років та звільнений від відбування покарання на підставі статті 75 КК України. За цей час жодних правопорушень не вчиняв, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження. Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Виходячи з наведених положень КПК України, а також змісту вимог ОСОБА_6 , розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін. Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу. Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. Задовольняючи клопотання прокурора та обираючи до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини інкримінованих злочинів, та дійшов небезпідставного висновку, що наявні ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України та вважав, що застосування на даний час до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд. Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Суд апеляційної інстанції враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Колегія суддів, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на учасників провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій. Слід враховувати, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»). Відповідно до ухвали суду першої інстанції від 19.06.2024, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, одружений, має малолітню дитину, обвинувачується у вчиненні кількох умисних кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Крім того, як встановлено судом першої інстанції, 05.10.2015 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122, частиною 3 статті 185 КК України, та цього ж дня відповідно до вимог частини 1 статті 278, частини 6 статті 135 КПК України, рекомендованим листом відправлено за останнім відомим місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . 12.10.2015 постановою слідчого досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено на підставі пункту 2 частини 1 статті 280 КПК України та ОСОБА_6 оголошено в розшук. Ухвалою слідчого судді від 07.02.2024 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 та доставку його в суд з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За змістом ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 березня 2024 року у справі № 629/5166/18, ОСОБА_6 було затримання 27.03.2024 року. Як зазначено судом першої інстанції, на теперішній час потерпілі та свідки у кримінальному провадженні не допитані, докази сторони обвинувачення та сторони захисту не досліджувалися. Наведені обставини свідчать про об`єктивну наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, а також даних про те, що ОСОБА_6 перебував у розшуку свідчить про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, посилання обвинуваченого на те, що він одружений, а також на наявність у нього дитини, не спростовують вказаних ризиків та не є достатньою гарантією належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у випадку застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Обвинувачений ОСОБА_6 посилається на порушення положень статті 49 КК України, в частині його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296 та частиною 1 статті 122 КК України. Суд апеляційної інстанції зауважує, що положення статті 49 КК України визначають випадки, за яких можливе звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому, вимоги наведеної статті визначають випадки, коли перебіг давності зупиняється, у зв`язку із ухиленням від досудового розслідування або суду та переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій статті 49 КК України строків особа вчинила новий злочин. Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Відповідно до вимог статті 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду. У зв`язку із наведеним, обвинувачений ОСОБА_6 має право на звернення із відповідним клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України до суду першої інстанції, в провадженні якого на даний час перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 . При цьому, суд першої інстанції має перевірити обгрунтованість такого клопотання, встановити наявність чи відсутність підстав для його задоволення. Вирішуючи питання щодо можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення таких вимог ОСОБА_6 , оскільки ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини1 статті 177 КПК України не зменшилися. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: