Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/1591/24

Провадження № 11-кп/4815/323/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.186, ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1, ст.368-5 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000079 від 26.07.2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого, задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 17 травня 2024 року.

Не погодившись з ухвалою суду захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що ухвала місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а висновки, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому підлягає скасуванню.

Захисник ОСОБА_7 вказує, що стороною обвинувачення до поданого клопотання не долучено жодного доказу на підтвердження заявленим у клопотанні обставинам. Вважає, що на даний час ризики, встановлені органом досудового розслідування, суттєво зменшилися, а окремі взагалі перестали існувати, зокрема відсутній, на його думку, ризик знищення, приховування або спотворення речей та документів, оскільки стороною обвинувачення були прийняті рішення про накладення арешту на майно та передачу на зберігання речових доказів, а також передано до управління АРМА майно, щодо якого ставиться питання незаконності набуття. Крім того, наголошує про зменшення ризику впливу на потерпілого та свідків, оскільки вони проживають за межами Рівненської області, а саме в Івано-Франківській області, що підтверджується матеріалами провадження.

Просить скасувати ухвалу суду від 19 березня 2024 року та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі звертає увагу суду на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, тривалий час служив у ЗСУ, має державні нагороди та відзнаки, тому вважає, що подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде становити невиправдане та непропорційне втручання в право цієї особи на свободу та особисту недоторканість.

Крім того вважає, що прокурор ОСОБА_5 є не уповноваженим на подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , оскільки він є виконувачем обов`язків прокурора вказаного відділу, що, на його думку, свідчить про те, що він на вказану посаду у визначеному ЗУ «Про прокуратуру», Положення про порядок роботи відповідного органу та Порядком проведення конкурсу на зайняття вакантної або тимчасово вакантної посади прокурора не призначався.

Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2024 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

До початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_5 подав заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в яких вказав, що захисник не обґрунтував жодних обставин для скасування чи зміни судового рішення.

Також зазначив, що безпідставними є доводи захисника щодо його неповноважності на подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до Наказу керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 від 03.07.2023 року № 347 к ОСОБА_5 призначено на посаду прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, а відповідно до Наказу від 03.07.2023 року № 348 к - на нього покладено виконання обов`язків прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону. Також, згідно постанови про визначення групи прокурорів від 26.07.2023 року та постанови про зміну групи прокурорів від 29.08.2023 року його визначено старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000079 від 26.07.2023 року.

Тому, у зв`язку з викладеним, просить рішення місцевого суду залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисників на підтримання апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що вони не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Вирішуючи подане клопотання, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийшов до вірних висновків про існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, за які, в разі доведення вини останнього, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Даний факт свідчить про існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Твердження захисників щодо відсутності ризику впливу на потерпілого та свідків колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 відомі їх контактні дані, тому з метою зміни ними своїх показів він може впливати на останніх як безпосередньо, так і через інших осіб.

Крім того, хоч обвинувачений відсторонений від займаної посади, однак користуючись своїм авторитетом керівника, він може спонукати осіб, які були його підлеглими, знищити, сховати чи спотворити необхідні для слідства документи чи надавати неправдиві покази з приводу відомих їм обставин вчинення кримінального провадження. При цьому, звільнення останнього з-під варти може перешкодити збиранню та перевірці достовірної інформації про причетність ОСОБА_6 до набуття ним активів, вартість яких перевищує його законні доходи.

Ці обставини свідчать про те, що на даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення доведено, що належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Водночас, на думку апеляційного суду, посилання захисників на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців, постійного місця проживання, відсутності судимостей, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Також колегія суддів вважає доводи захисника ОСОБА_8 про неповноважність прокурора ОСОБА_5 на подання клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованими, оскільки вони спростовуються доданими до заперечення прокурора матеріалами, а саме: Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 від 03.07.2023 року № 347к, згідно якого ОСОБА_5 призначено на посаду прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 від 03.07.2023 року № 348к, відповідно до якого на прокурора ОСОБА_5 покладено виконання обов`язків прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,2 ст.37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Так, згідно постанови про визначення групи прокурорів від 26.07.2023 року та постанови про зміну групи прокурорів від 29.08.2023 року, прокурора ОСОБА_5 першим заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону визначено старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000079 від 26.07.2023 року, тому він є уповноваженим на здійснення процесуального керівництва і керування групою прокурорів у даному кримінальному провадженні, а також на подання клопотання про обрання та продовження запобіжних заходів обвинуваченим.

Інші доводи, які викладені в апеляційних скаргах захисників обвинуваченого та були наведені ними в ході апеляційного розгляду провадження не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, або взагалі відмови в задоволенні клопотання прокурора, як про це просять захисники обвинуваченого.

З урахуванням зазначеного в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000079 від 26.07.2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.186, ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1, ст.368-5 КК України, залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2