КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ТОВ «ЛЕКРІЗ», ТОВ «ЗЕНТОС», ФОП ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2023, а саме:

1. Ємності різного об`єму та етикетками з рідиною (можливо ароматизатором) у кількості 176 штуки;

2. Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо нікотином) у кількості 121 штука;

3. Набір який складається з ємності з рідиною (можливо гліцерину) та ємності з рідиною (можливо ароматизатор) у кількості 2 штуки;

4. Картриджі для електронних сигарет у кількості 270 штук;

5. Прилад для змішування рідин у кількості 1 штука;

6. Чорнові записи на 3-х аркушах;

7. Касові чеки у кількості 3 штуки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ТОВ «ЛЕКРІЗ», ТОВ «ЗЕНТОС», ФОП ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Так, під час розгляду справи слідчим суддею порушено вимоги п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки власник арештованого майна не був підозрюваним/обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000017 від 22.04.2022, в матеріалах клопотання про арешт майна немає жодних відомостей про повідомлення про підозру у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Оскаржувана ухвала не містить об`єктивно з`ясованих в судовому засіданні обставин з підтвердженням належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що вилучене та арештоване майно є доказом в кримінальному провадженні, пов`язане із злочинною діяльністю або придбане внаслідок здійснення злочину, а також не надано оцінки тій обставині, що власник арештованого майна здійснює господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства та є сумлінним платником податків.

Судом взагалі не прийнято до уваги, що БЕБ, прокурором взагалі не встановлено власника вилученого майна, а також того, що наявний власник цього майна намагався це майно приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити або відчужити, при цьому, клопотання прокурора та ухвала слідчого судді не містить відомостей про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочинів власником вилученого майна.

Враховуючи, що розгляд клопотання проведено у відсутність апелянта, копія оскаржуваної ухвали отримана лише 22.01.2023, останній просить поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

В судове засідання учасники провадження не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора забезпечується нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000017 від 22.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 205-1 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України.

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_8 від 20.12.2023 вказане в клопотанні майно визнано у кримінальному провадженні № 0000017 від 22.04.2022 речовими доказами.

08.01.2024 прокурорпершого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2023, перелік та ідентифікуючі ознаки якого вказано в клопотанні сторони обвинувачення, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власників майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги про відсутність відомостей щодо повідомлення власникам майна підозри в рамках даного кримінального провадження, що на думку апелянта, може слугувати підставою для відмови в арешті майна, є безпідставними.

За об`єктивним переконанням колегії суддів, надані матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зазначені в апеляційній скарзі обґрунтування про невідповідність арештованого майна критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України є недоведеними, тому що вказане майно в повній мірі відповідає ознакам речового доказу, а відтак підлягає арешту з метою його збереження, оскільки його незастосування може призвести до втрати речових доказів.

Інші посилання апеляційної скарги, як вважає колегія суддів, також є недоведеними та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2023, а саме:

1. Ємності різного об`єму та етикетками з рідиною (можливо ароматизатором) у кількості 176 штуки;

2. Ємності різного об`єму та етикетками з рідинами (можливо нікотином) у кількості 121 штука;

3. Набір який складається з ємності з рідиною (можливо гліцерину) та ємності з рідиною (можливо ароматизатор) у кількості 2 штуки;

4. Картриджі для електронних сигарет у кількості 270 штук;

5. Прилад для змішування рідин у кількості 1 штука;

6. Чорнові записи на 3-х аркушах;

7. Касові чеки у кількості 3 штуки, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ТОВ «ЛЕКРІЗ», ТОВ «ЗЕНТОС», ФОП ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1935/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 761/289/24

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1