Справа № 686/6114/24
Провадження № 1-кс/686/2091/24
У Х В А Л А
04 березня 2024 року м. Хмельницький
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що 28.02.2024 року близько 19:11 год. працівниками УПП в м. Хмельницький по вул. Вайсера 17/1, відповідно ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено автомобіль марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_1 видані Хмельницьким МРЕВ 26.04.2003 р., із ознаками підробки.
28.02.2024 в ході огляду місця події вилучено посвідчення водія серії « НОМЕР_1 » видане 26.04.2003 року Хмельницьким МРЕВ на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке на підставі добровільно написаної заяви видав ОСОБА_4 . Вилучене посвідчення водія було поміщено до сейф-пакету №SUD 1100730, який в свою чергу належним чином упаковано та підписано всіма учасниками події.
Прокурор просить накласти арешт на указане посвідчення водія серії « НОМЕР_1 » видане 26.04.2003 року Хмельницьким МРЕВ на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дане посвідчення водія являється предметом вчинення кримінального правопорушення та незастосування арешту може призвести до зникнення, заміни, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Під час розгляду справи власник майна ОСОБА_4 надав для огляду оригінал відповіді ТСЦ МВС №6841 від 01.03.2024 №31/22/1Д-86, наданої на його запит, згідно з якою за даними Єдиного державного реєстру МВС ОСОБА_4 02.08.1984 26.04.2003 видане посвідчення водія серії НОМЕР_1 за категоріями А,В, С., посвідчення є дійсним.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 у зв`язку і з цими обставинами зазначив про відсутність потреби у арешті майна.
Власник посвдчення водія ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Заслухавши пояснення учасників провадження, перевіривши надані матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
На підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Зокрема, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).
Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Досліджені матеріали свідчать про те, що ознаки підробки посвідчення водія ОСОБА_4 , за рапортом інспектора взводу 2 роти 4 УПП в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 28.02.2024 полягали у відсутності відомостей про таке посвідчення у базі даних ІПНП України, що під час розгляду справи спростовані наданою інформацією із Єдиного державного реєстру МВС про українське національне посвідчення водія ОСОБА_4 .
Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, кщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, у тому числі що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.
Указні обставини у зв`зку із викладеним не доведені.
За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування заходу забезпечення у вигляді арешту стосовно цього майна.
Арешт майна ОСОБА_4 у такому разі буде непропорційним втручанням у його право власності та фактично позбавить можливості реалізовувати право керування транспортним засобом.
А тому посвідчення водія серії « НОМЕР_1 », виданого 26.04.2003 року Хмельницьким МРЕВ на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має бути повернуте останньому.
Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Слідчий суддя