Справа № 466/8610/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/534/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2024 року про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

за участі прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, строк тримання під вартою строком на 60 днів з 14 травня 2024 року до 13 липня 2024 року включно.

Відповідно до положень ст.ст. 182, 183 КПК України визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб що складає 60460 грн. (шістдесят тисяч чотириста шістдесят гривень).

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі, покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі населеного пункту проживання без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат вказує на те, що у цій справі розумність строку тримання під вартою вже порушена, адже жодних нових доказів встановлювати немає потреби, оскільки ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому злочині визнає та розкаюється у вчиненому. Ризики, які існували на момент затримання, відсутні. Переховуватись від правосуддя обвинувачений наміру не має, прагне служити в армії та своєю службою довести правдивість своїх намірів не вчиняти у подальшому злочинів та не порушувати закон.

Вважає, що ухвала про продовження тримання ОСОБА_7 під вартою є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, а висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Наголошує, що продовження строку вп`яте щодо утримання ОСОБА_7 під вартою є незаконним та необґрунтованим, а жоден передбачений ст. 177 КПК України ризик недоведеним.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0001320 від 8 серпня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

У межах цього кримінального провадження ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а 18 серпня 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001320 скеровано до Шевченківського районного суду м. Львова. Втім, ОСОБА_7 , не зважаючи на вказаний запобіжний захід, впродовж дня 20 серпня 2023 року, діючи в умовах воєнного стану, вчинив два епізоди таємного викрадення продуктів харчування з торгових залів магазинів «Близенько». Відомості за вказаним фактом 23 серпня 2023 року внесено до ЄРДР за №0001411, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 25 серпня 2023 року у кримінальному провадженні №0001411 слідчим суддю Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 7 вересня 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001411 скеровано до Шевченківського районного суду м. Львова. Під час підготовчого судового засідання 19 жовтня 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001411 об`єднано в одне провадження з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0001320; ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, який в подальшому продовжувався декілька разів, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2024 року, - до 13 липня 2024 року включно.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він вчинив нові злочини під час запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Також місцевим судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, було враховано особу ОСОБА_7 , який не має міцних соціальних зв`язків, ніде офіційно не працює.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, як про це просить захисник, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Аргументи сторони захисту про тривале перебування ОСОБА_7 під вартою є неспроможними, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_7 визнає вину та розкаюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів, до уваги не береться, оскільки ставлення обвинуваченого до вчиненого враховується судом, який здійснює розгляд справи по суті, під час призначення покарання, а не під час апеляційного перегляду ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_7 , а також суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, що складає 60460 гривень, є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4