У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000986 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, маючого неповну загальну середню освіту, який навчається у Вищому професійному училищі суднобудування м. Миколаєва, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування положень ст.69 КК України, та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через тяжкість. Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до 90 годин громадських робіт. Під час апеляційного розгляду повторно дослідити відомості, що характеризують особу ОСОБА_6 . В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 120 годин громадських робіт. Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення експертизи 1510,24 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції під час судового розгляду та висновки суду щодо правильності кваліфікації дій засудженого та доведеності його вини, вважає вирок суду стосовно ОСОБА_6 незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень ст. 69 КК України, та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Вказує, що суд призначивши неповнолітньому ОСОБА_6 покарання у виді 120 громадських робіт, що за своїм видом є більш м`яким та не передбаченим санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у резолютивній частині вироку не зазначив про застосування ч. 1 ст. 69 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, погоджуючись із визначеним судом видом покарання у виді громадських робіт, вважає, що у даному випадку його розмір - 120 годин є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі неповнолітнього обвинуваченого.

Зауважує, що при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визнання вини та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а саме: вчинення підсудним тяжкого злочину, те що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря психіатра, нарколога, як обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування заподіяної шкоди, вчинення злочину в неповнолітньому віці. Разом з тим, з урахуванням вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, судом без належного мотивування призначено максимальний строк покарання у виді громадських робіт.

Вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_6 максимального строку покарання у виді громадських робіт на 120 годин є не вмотивованим, безпідставним та неправильним, таким, що не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених ст. ст. 50, 65 КК України. Стверджує, що наведене свідчить, що судом першої інстанції неповно досліджено та враховано дані щодо особи обвинуваченого, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України потребує повторного дослідження зазначених обставин, а саме відомостей, що характеризують особу ОСОБА_6 . На думку прокурора, з урахуванням наведених обставин, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2024 стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає зміні.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він, діючи в умовах воєнного стану, так як згідно Указу Президента України від 24.02. 2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 та від затвердженим Законом України від 21.04.2022), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб, 11.07.2022 р. в період часу з 12:33 по 12:37 год. знаходячись в приміщенні магазину «Аврора» № 766 ТОВ «Вигідна покупка», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 переслідуючи корисливі мотиви, з метою незаконного власного збагачення, умисно, відкрито з полиці торгівельної зали магазину викрав портативний зарядний пристрій (Power Bank) торгівельної марки «Mibrand (1000 mAh Black МП0К/4.5.0), вартістю 413 грн., належний ТОВ «Вигідна покупка».

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 186 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, апеляційній суд дійшов наступного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.4 ст.186 КК України у виді 120 годин громадських робіт судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яки є тяжким злочином, те що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря психіатра, нарколога, обставини, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також вчинення кримінального правопорушення в неповнолітньому віці. Крім того, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, за місцем навчання характеризується задовільно, а тому суд вважав, можливим виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових злочинів за умови призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України, за ч.4 ст.186 КК України у виді 120 годин громадських робіт.

Разом з тим, у супереч наведеному, суд, призначивши неповнолітньому ОСОБА_6 покарання у виді 120 громадських робіт, що за своїм видом є більш м`яким та не передбаченим санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у резолютивній частині вироку не зазначив про застосування ч. 1 ст. 69 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор вказує, що погоджуючись із визначеним судом видом покарання у виді громадських робіт, вважає, що у даному випадку його розмір - 120 годин є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі неповнолітнього обвинуваченого. З такими доводами прокурора погоджується і колегія суддів.

Так, призначаючи покарання судом першої інстанції не в повній мірі враховано обставини, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив в неповнолітньому віці, визнав вину та щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував заподіяну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога

Враховуючи зазначені вище обставини та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора, що покарання у виді громадських робіт строком 90 годин буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції вину визнав повністю, підтвердив факт вчинення злочину, щиро розкаявся. Разом з тим, з урахуванням вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, судом першої інстанції без належного мотивування призначено максимальний строк покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Відтак, рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на 120 годин є не вмотивованим, безпідставним та неправильним, таким, що не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених ст. ст. 50, 65 КК України.

Крім того, оскаржуване судове рішення містить суперечності, а саме в електронному варіанті рішення, яке внесене в Єдиний державний реєстр судових рішень, зазначено, що ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт, тоді, як в паперовому варіанті рішення, яке міститься в матеріалах кримінального провадження та підписано головуючим суддею, зазначено, що ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України призначено покарання у виді 170 годин громадських робіт.

В цьому випадку, колегія суддів вважає це технічною помилкою, яка може бути виправлена судом апеляційної інстанції шляхом зміни оскаржуваного вироку в частині призначення покарання на підставі ч.2 ст. 409, ст.413, ст.414 КПК України.

З огляду на вищезазначене, вирок суду в частині призначення покарання підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2024 року, стосовно ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання, за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, до 90 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді