Справа № 473/2831/23
Номер провадження1-кп/473/74/2024
ВИРОК

іменем України

"19" квітня 2024 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з Київським районним судом міста Одеси),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000332 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с.Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, не працює, із неповною середньою освітою, не одружений, співмешкає без реєстрації шлюбу, в родині утримується вісім дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

10.01.2003 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі;

27.04.2006 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

01.04.2010 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

20.07.2012 року Єнакієвським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст.345, ст.71 КК України до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 20.05.2019 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 2 роки 1 місяць 23 дні;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У подальшому строк дії воєнного стану в державі неодноразово продовжувався, востаннє - Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ .

ОСОБА_4 , будучи неодноразово засудженим за майнові злочини, на шлях виправлення не став та вчинив новий майновий злочин за наступних обставин.

26.03.2023 року приблизно об 14 годині 30 хвилин ОСОБА_4 з дозволу власниці ОСОБА_5 перебував у будинку АДРЕСА_2 .

Залишаючи приміщення будинку, ОСОБА_4 помітив на прибудинкової території (біля вхідних дверей будинку) належний ОСОБА_5 велосипед марки «TERRAIN» помаранчевого кольору.

Після зазначеного у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеда марки «TERRAIN».

В подальшому ОСОБА_4 за супроводом власниці будинку ОСОБА_5 залишив неогороджену прибудинкову територію та через деякий час повернувся для реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи, що діє під час військового стану, ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю паркана, шляхом вільного доступу зайшов на неогороджену прибудинкову територію домоволодіння АДРЕСА_2 та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх настання у вигляді майнової шкоди потерпілій, з корисливих мотивів з території подвір`я, діючи повторно, таємно викрав велосипед марки «TERRAIN» помаранчевого кольору вартістю 4200 грн., який належить ОСОБА_5 . Після зазначеного ОСОБА_4 з викраденим майном залишив вказану прибудинкову територію та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4200 гривень.

Під час судового розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та пояснив, що йому зрозуміла суть пред`явленого обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування та викладеними в обвинувальному акті. Вказав, що щиро кається у вчиненому. Дійсно викрав велосипед потерпілої, який здав в ломбард, оскільки були потрібні гроші дітям. Потім добровільно повернув вартість викраденого велосипеду потерпілій. Просив не позбавляти його волі, оскільки має важке захворювання, про що надав відповідні медичні документи, Вказав, що звернувся за оформленням інвалідності через трепанацію черепу та проведене оперативне втручання, проте під час дії воєнного стану із оформленням інвалідності виникли ускладнення.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати провадження в її відсутності та просила суворо не карати ОСОБА_4 , вказала, що шкоду, спричинену їй злочином, - відшкодовано, вказала, що не бажає аби обвинуваченому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Тому з огляду на положення ст.325 КПК України та врахувавши думку учасників процесу судом було прийнято рішення про проведення судового засідання у відсутності потерпілої.

На підставі наданих прокурором доказів встановлено, що згідно із рапортом від 01 квітня 2023 року до поліції із заявою звернулася ОСОБА_6 про те, що в ломбарді «Благо» виявила тиждень назад викрадений в неї велосипед. Також є протокол прийняття заяви від потерпілої від 01 квітня 2023 року.

Згідно із протоколом огляду місця події від 01 квітня 2023 року в приміщення ТОВ «ЛОМБАРД ДОНКРЕДИТ ТОВ «Інтер-Ріелті» і КОМПАНІЯ» було виявлено велосипед марки «TERRAIN» помаранчевого кольору, щодо якого в чеку зазначено продавець « ОСОБА_7 ». Було виготовлено фотознімки з місця події.

Крім того, згідно із протоколом огляду місця події від 01 квітня 2023 року було оглянуто домоволодіння потерпілої та виготовлено фотознімки, нічого виявлено та вилучено не було.

Також надано заяву ОСОБА_7 від 07.04.2023 року, згідно із якою він видав працівникам поліції велосипед помаранчевого кольору, який заклав до ломбарду.

Згідно із протоколом огляду від 07.04.2023 року було оглянуто велосипед потерпілої, постановою від 07.04.2023 року велосипед було визнано речовим доказом та передано під зберігальну розписку потерпілій.

01 травня 2023 року ТОВ «ЛОМБАРД ДОНКРЕДИТ ТОВ «Інтер-Ріелті» і КОМПАНІЯ» повідомило слідчій, що ОСОБА_7 отримував фінансовий кредит під заставу велосипеда.

Окрім того ОСОБА_8 видав працівникам поліції договір фінансової застави від 26.03.2023 року з ломбардом та три квитанції з ломбарду згідно із його заявою та вони були оглянуті згідно із протоколом огляду від 07.04.2023 року, постановою від цієї ж дати визнані речовими доказами та долучені до матеріалів судового провадження (а саме три касові чеки).

Вартість викраденого у потерпілої велосипеда встановлено на підставі висновку товарознавчої експертизи від 13.04.2023 року №1648/23.

Також прокурором були надані документи, які характеризують особу обвинуваченого.

Клопотань про допит свідків, потерпілої та дослідження інших матеріалів провадження сторони кримінального провадження не заявляли, тому із врахуванням таких засад кримінального провадження як змагальність (ст.22 КПК України) та диспозитивність (ст.26 КПК України) такі докази в даному провадженні судом не досліджувалися.

Оцінюючи докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю, його дії суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як встановлено під час судового розгляду провадження, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є визнання ним своєї вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України - встановлено не було.

Посилання на рецидив злочину, як на обтяжуючу ОСОБА_4 відповідальність обставину в обвинувальному акті, який затверджено прокурором, не може бути враховане судом як обтяжуюча відповідальність обставина.

Так відповідно до ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Згідно ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимості за умисний злочин.

Як вбачається з положень ч.4 ст.67 КК України та п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно повторність, яка передбачена у статті чи частини статті Особливої частини КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України, як повторність, так і рецидив злочинів, суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Тоді як дії ОСОБА_4 в обвинувальному акті, який затверджено прокурором, кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Що вже вказує на наявність повторності в кваліфікації діяння, що виключає врахування цієї ознаки ще раз як обтяжуючої відповідальність у вигляді рецидиву.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у вчиненому визнав, має непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра - не перебуває, враховуючи вік обвинуваченого та його поведінку під час судового розгляду, стан здоров`я обвинуваченого, який має тяжке захворювання (виписний епікриз від 11.09.2023 року №10173 аркуш 110) після оперативного втручання, де вказано, що ОСОБА_4 непрацездатний, дані досудової доповіді відділу з питань пробації від 10.11.2023 року, який хоч і вказує про високу ймовірність повторних правопорушень, проте все ж допускає застосування виконання покарання у громаді у винятковому випадку та за умови інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, наявність кількох пом`якшуючих відповідальність обвинуваченого обставин, а також те, що злочин, який вчинив обвинувачений згідно ст.12 КК України належить до тяжких злочинів проти власності, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України, як про те і просили сторони, в тому числі і прокурор, в судових дебатах.

Так ч.1 ст.75 КК України передбачає, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд враховує, що згідно із Постановою ВС від 13 листопада 2018 року справа №401/2807/16-к провадження №51-2816км18 Верховний Суд зазначив, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

ОСОБА_4 має непогашені судимості за злочин проти власності, проте це не є прямою перешкодою для застосування стосовно нього положень ст.75 КК України, оскільки згідно із Постановою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 755/8479/18 провадження № 51-375 км 19 - наявність непогашених судимостей за аналогічні злочини не є безумовною підставою, яка виключає можливість застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, враховуючи його вірний соціальний напрямок поведінки та принцип індивідуалізації покарання.

Щодо досудової доповіді відділу з питань пробації, - то суд враховує не лише дані цього висновку, а й всі інші матеріали провадження, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема його матеріальний, сімейний стан та стан здоров`я.

Крім того, згідно із ч.5 ст.314-1 КПК України досудова доповідь не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, але згідно із ч.1 цієї статті метою досудової доповіді є забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.

У даній справі обвинувачений ОСОБА_4 вину за пред`явленим йому обвинуваченням визнав, усвідомив вчинене, має певні соціальні зв`язки, зокрема родину, незадовільний стан здоров`я, а також враховуючи те, що обвинувачений вчинив лише один епізод протиправної діяльності, тому суд вважає, що йому слід надати шанс виправитися, відбуваючи покарання саме з випробуванням, що убезпечить його від вчинення нових правопорушень.

Також сул враховує, що у ч.2 ст.65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення (Постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18)

Розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_5 становить 4200 грн., яку, згідно із обвинувальним актом, що затверджено прокурором, відшкодовано повністю. З матеріалів провадження вбачається, що викрадене майно потерпілій повернуто. Цивільний позов потерпілою пред`явлено не було.

Відповідно до ст.124 КПК України стягненню з обвинуваченого підлягають витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинять нового злочину і виконає обов`язки, передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 220 гривень.

Речові докази, а саме: велосипед марки «TERRAIN» помаранчевого кольору, який повернуто під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_5 , - залишити останній як власнику, чеки із ТОВ «ЛОМБАРД ДОНКРЕДИТ ТОВ «Інтер-Ріелті» і КОМПАНІЯ» - залишити в матеріалах судового провадження.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1