ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/957/24 Справа № 184/772/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7

представника третьої особи, щодо

майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року задоволено клопотання дізнавача СД ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 та в рамках кримінального провадження №0000115 від 17.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України (далі - КК) накладено арешт на автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , ключі від автомобіля та котрі було запаковано до пакету з полімерного матеріалу та опечатано биркою, власником котрого на момент перевірки є громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_8 (далі-представник третьої особи) порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку із незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що згідно матеріалів, які подав дізнавач до суду та даний факт було встановлено слідчим суддею, автомобіль марки «ЗІЛ» був вилучений 24.03.2023 року, тобто з дня вилучення минуло вже більше року, у зв`язку з чим дізнавачем було порушено визначений ч.5 ст.171 КПК строк звернення до слідчого судді із клопотанням.

Водночас, всупереч положенням ст.ст.98,170 КПК дізнавачем у клопотанні не вказано підстави і конкретну мету накладення арешту, не зазначено про наявність жодного ризику, який би вказував на необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також яким критеріям речового доказу відповідає вищевказане тимчасово вилучене майно.

Крім того, згідно даних витягу з ЄРДР датою та часом реєстрації провадження вказано 17.04.2024 року о 12:36 год, тоді ж як в графі підстави внесення даних до ЄРДР зазначено, що 17.04.2024 року о 14:36 год від співробітника ТСЦ 1245 надійшла заява про зазначений автомобіль ЗІЛ, д.н.з. НОМЕР_1 . Тобто в даному випадку реєстрація відбулася раніше ніж було подано заяву про можливий злочин, про що жодним чином не зазначено слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, на початку судового засідання слідчий суддя під запис повідомив, що від дізнавача надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. Проте у абзаці восьмому першої сторінки оскаржуваної ухвали зазначив, що «…Дізнавач у судове засідання з`явився, клопотання підтримав та просив його задовольнити..». Крім того, в мотивувальній частині своєї ухвали слідчий суддя зазначив правові підстави для арешту автомобіля та технічного паспорту, однак в резолютивній частині зазначив вже про накладення арешту на автомобіль та ключі від нього.

При цьому представник третьої особи звертає увагу, що у висновку експерта зазначено, що табличка номеру рами (шасі) НОМЕР_3 ТЗ ЗИЛ ММЗ 554М, д.н.з. НОМЕР_1 , піддавалася зміні (підроблена) шляхом перезакріплення не в умовах заводу виробника, а сама табличка відповідає стандартам заводу-виробника. Тобто експертом встановлено лише перезакріплення в автомобілі 1984 року випуску таблички на чотирьох гвинтах та єдиним зауваженням експерта зазначено наявність шайб під гвинтами, які не передбачені заводом виробника. При цьому жодного аргументу чи доказу того, що щось було підроблено експертом не зазначено. Більше того, згідно тексту протоколу огляду від 16.04.2024 року експерт ОСОБА_10 . оглядав зазначений автомобіль 07.10.2021 року, коли власником був ОСОБА_11 , про що було складено акт №7301/21/0016690 від 07.10.2021 року, який відсутній в матеріалах справи. В свою чергу експерт в своєму експертному висновку не обґрунтував та не описав, які зміни відбулися в даному транспортному засобі після його огляду.

Поміж іншого вказує, що ОСОБА_7 повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні не вручалося та його статус на даний момент не відомий.

На підставі викладеного представник третьої особи просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання дізнавача відмовити у повному обсязі та зобов`язати повернути вказане майно ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна відмовити та негайно повернути вилучене майно ОСОБА_7 , вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано з огляду на таке.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на автомобіль марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код - НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, слідчий суддя посилався на положення ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вказане майно має суттєве значення при розслідуванні даного кримінального правопорушення, а тому з метою подальшого проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню необхідно накласти на нього арешт.

Відповідно до вимог ст.372 КПК України, ухвала суду складається з вступної частини, мотивувальної частини та резолютивної частини. При цьому, в мотивувальній частині цього судового рішення є обов`язковим зазначенням - суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. В свою чергу, в резолютивній частині - висновки суду, строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Натомість, як встановлено колегією суддів і на цьому акцентує увагу представник третьої особи, слідчий суддя, дійшовши в мотивувальній частині ухвали висновку про наявність підстав для задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на автомобіль та технічний паспорт, у резолютивній частині своєї ухвали зазначив про накладення арешту на автомобіль марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код

НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, що свідчить про невідповідність ухвали слідчого судді вимогам ст. 372 КПК.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та вказують на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, яких припустився слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, що відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.411 та ч.1 ст.412 КПК, є підставою для скасування судового рішення.

Водночас, перевіряючи клопотання дізнавача про накладення арешту на автомобіль марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, колегія суддів вважає за необхідне повернути клопотання прокурору на підставі ч.3 ст.172 КПК, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні підрозділу дізнання ВП № Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000115 від 17.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК, розпочате за фактом того, що 17.04.2024 року о 14:34 год до ВП № 2 Нікопольського РУП від співробітника ТСЦ №1245 надійшло повідомлення про те, що по АДРЕСА_1 в ході проведення експертного дослідження автомобіля ЗІЛ д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 номер рами (шасі) НОМЕР_4 транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ номері знаки НОМЕР_1 піддавався змінам (підроблений), шляхом перезакріплення не в умовах заводу-виробника. Візуальним оглядом маркувального майданчика двигуна встановлено, що ідентифікаційна табличка з номером двигуна відсутня (а.с.4).

Зі змісту рапорту старшого інспектора-чергового ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 16.04.2024 року вбачається, що 16.04.2024 о 14:34 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.04.2024 о 14:34 за адресою: АДРЕСА_2 повідомив, що до них звернувся ОСОБА_7 для проходження експертизи авто марки ЗІЛ н.з. НОМЕР_5 , в результаті експертизи встановлено підроблення номера шасі. Потрібна СОГ. Заявник ОСОБА_10 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 власником самоскиду-С марки ЗИЛ-ММЗ зеленого кольору, 1984 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 є ОСОБА_11 (а.с.5).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_7 від 16.04.2024 року у нього є автомобіль ЗИЛ д/з НОМЕР_1 , який він придбав приблизно у 2018 році. В період часу з 2018 по 2024 рік даний автомобіль перебував на території с.Осокорівка Нововоронцовського району Херсонської області. 16.04.2024 приблизно о 14-00 год він пригнав автомобіль ЗІЛ д/з НОМЕР_1 до ТСЦ №1245 м. Покров з метою реєстрації даного автомобіля на себе, так як раніше його придбав по купівлі-продажу. При огляді автомобіля експертом він сказав йому зачекати 20 хвилин. У цей час до нього під`їхали працівники поліції та повідомили, що до них надійшов виклик від експерта ТСЦ №1245 про те, що на його автомобілі ЗІЛ перероблений номер шасі. Про те, що він перероблений він чув вперше від працівників поліції, хто міг замінити номер шасі не знає, але доповнив, що АДРЕСА_3 з березня 2022 по 06.04.2023 перебувала під окупацією військових рф та можливо вони в свою чергу замінили знак шасі підробили (а.с.7-8).

Згідно висновку експертного дослідження №04/1245/1Д від 16.04.2024 року судовим експертом ОСОБА_10 встановлено, що номер рами (шасі) 2264956 транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ 554М номерні знаки НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 піддавався змінам (підроблений), шляхом перезакріплення не в умовах заводу-виробника. Візуальним оглядом маркувального майданчика двигуна встановлено, що ідентифікаційна табличка з номером двигуна відсутня, слідів знищення не встановлено (а.с.9-10).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 7301/21/001690 від 07.10.2021 року ОСОБА_7 придбав у Нікопольської філії ТОВ СВІТ АВТО ПЛЮС транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ, модель 554М, 1984 року випуску, зеленого кольору, номер кузову НОМЕР_4 (а.с.12-13).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.04.2024 року (а.с.15-16) на ділянці місцевості розташованій на паркувальному майданчику ТСЦ 1245 по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено до ВП АДРЕСА_4 , грузовий автомобіль марки автомобіля «ЗІЛ», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 та ключі від нього.

Зі змісту клопотання дізнавача про арешт майна вбачається, що необхідністю арешту автомобілю марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 та ключів від автомобіля стало те, що вказане майно має суттєве значення при розслідуванні даного кримінального правопорушення, а саме недопущення його використання на території України та високою можливістю незаконного перебування на території України даного автомобіля. Крім того, дізнавачем зазначено, що без проведення відповідної експертизи вказане майно не може бути повернуто, у зв`язку з тим, що є ризик знищення користувачем слідів вчинення кримінального правопорушення, що призведе до втрати доказів по кримінальному провадженню, в межах проведення досудового розслідування, а тому з метою проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт на вищевказане майно (а.с.1-3).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчим в поданому клопотанні не зазначено, яким саме критеріям, визначеним ст.98 КПК, відповідає автомобіль марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , про що слушно зазначає в апеляційній скарзі представник третьої особи.

Крім того, колегія суддів констатує, що у даному кримінальному провадженні містяться суперечливі відомості щодо дати та часу внесення відомостей до ЄРДР та дати і часу надходження заяви (повідомлення) про вчинення злочину, оскільки у витязі з ЄРДР у графі дата та час внесення відомостей зазначено 17.04.2024 року о 12:36 год, тоді ж як в графі короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вказано, що 17.04.2024 року о 14:36 год до ВП № 2 Нікопольського РУП від співробітника ТСЦ №1245 надійшло повідомлення про вчинення злочину(а.с.4). У той-же час у рапорті старшого інспектора-чергового ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 16.04.2024 року зазначено, що повідомлення зі служби 102 надійшло 16.04.2024 о 14:34 год (а.с.6).

Окрім того, суперечливі відомості містяться також і в датах вилучення автомобілю і ключів від нього, оскільки згідно протоколу огляду місця події від 16.04.2024 року автомобіль марки автомобіля «ЗІЛ», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 та ключі до нього було виявлено та вилучено 16.04.2024 року (а.с.15-16), тоді ж як у клопотанні та ухвалі слідчого судді зазначено, що автомобіль було вилучено 24.03.2023 року (а.с.1-3, 28).

Водночас, в матеріалах судового провадження відсутня постанова дізнавача про визнання автомобілю марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-

НОМЕР_2 та ключів від автомобіля, речовими доказами у кримінальному провадженні №0000115 від 17.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК.

Також у порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні дізнавача про арешт майна не вказано підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що клопотання дізнавача про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Згідно ч.3 ст.172 КПК слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи, що за загальними правилами слідчий суддя, суд здійснює судовий розгляд лише в межах клопотання про арешт майна та не має можливості самостійно усунути встановлені порушення вимог закону, колегія суддів вважає наявними підстави для повернення клопотання прокурору.

Окрім того, суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги ст.2 КПК, згідно яких завданнями кримінального провадження є, зокрема, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також конституційні положення, що закріплені в статті 41 Основного Закону та які закріплюють право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вважає за необхідне звернути увагу дізнавача та прокурора про необхідність під час усунення встановлених судом апеляційної інстанції недоліків та при підготовці клопотання про арешт майна врахувати та ретельно перевірити заявлені в апеляційній скарзі представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 доводи щодо відповідності автомобілю марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-

НОМЕР_2 та ключів від автомобіля критеріям речового доказу, зазначеним в ст. 98 КПК, у цьому кримінальному провадженні, а відтак і наявності визначених статтею 170 цього Кодексу правових підстав для арешту майна.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника третьої особи адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року про арешт майна скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про повернення прокурору клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000115 від 17.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення вищезазначених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.172 та ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року про накладення арешту на автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які було запаковано до пакету з полімерного матеріалу та опечатано биркою, власником котрого на момент перевірки є громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання дізнавача СД ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на автомобіль марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключі від автомобіля та котрі було запаковано до пакету з полімерного матеріалу та опечатано биркою, власником котрого на момент перевірки є громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0000115 від 17.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4