Справа № 953/1694/24
н/п 1-кс/953/1803/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчої 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській обласі ОСОБА_5 , погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні-заступником начальника відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в межах кримінального провадження №0000774 від 12.06.2023, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Лобня Митищинський район Московської області, РФ, документованого паспортом громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 , виданим 01.07.2006 ОВС міста Лобня Московської області та закордонним паспортом громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 , виданим 11.03.2016 органом ФМС Росії №999, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , який займає посаду в 9 управлінні департаменту оперативної інформації 5 служби фсб рф, місце знаходження якого на даний час не встановлено,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2024 року до суду надійшло клопотання слідчої 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській обласі ОСОБА_5 про обрання підозрюваному ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000774 від 12.06.2023 за підозрою ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: у жорстокому поводженні із цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Досудовим розслідування встановлено, що одразу після оголошення 24.02.2022 Президентом РФ про початок «спеціальної військової операції», російські війська перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області, розпочалися обстріли військовослужбовцями ЗС РФ та учасниками незаконних збройних формувань цивільних об`єктів та цивільного населення на території Харківської області.

У подальшому значна кількість військовослужбовців ЗС РФ разом з учасниками незаконних збройних формувань у складі визначених підрозділів ЗС РФ пересувалися територією Харківської області як в напрямку адміністративних кордонів області, так і в зворотному у бік російсько-українського кордону.

Одночасно з веденням бойових дій на території Харківської області та здійсненням обстрілів населених пунктів, у тому числі з ракетно-артилерійського озброєння та із застосуванням авіації, військовослужбовці ЗС РФ з метою забезпечення можливості безперешкодного пересування територією області здійснювали блокування чи тимчасове захоплення ряду населених пунктів, облаштування на автомобільних шляхах області блокпостів для здійснення заходів щодо контролю доступу осіб на обумовлену ділянку території та ймовірну оборону від наступу військовослужбовців Збройних Сил України.

Так, у лютому 2022 року ЗС РФ та інші військові формування РФ незаконно окупували територію Чугуївського району Харківської області, зокрема і Вовчанську територіальну громаду.

Маючи повний контроль над вказаними населеними пунктом, військовослужбовці ЗС РФ переконались, що на території населеного пункту проживає цивільне населення, яке не бере участі у збройному конфлікті та не може чинити будь-якого супротиву волі окупантів, а також, що на території міста та поза його межами не розміщені військові об`єкти та підрозділи Збройних Сил України.

Крім того, представниками ЗС та інших державних органів РФ взято під контроль будівлі і споруди, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі.

Таким чином, територія м. Вовчанська Чугуївського району Харківської області разом із місцевим цивільним населенням була підконтрольною військовослужбовцям ЗС РФ.

Для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади, насильного примушування до співпраці з її представниками та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі у м. Вовчанськ Чугуївського району Харківської області представниками влади РФ залучено працівників 9 управління департаменту оперативної інформації 5 служби фсб рф.

Слідча вказує, що реалізуючи політику держави-агресора щодо широкомасштабних нападів на місцевих мешканців, зокрема й колишніх та діючих працівників правоохоронних органів, представників органів місцевого самоврядування, що не перебували при виконанні своїх професійних обов`язків та які не згодні з діями окупаційної влади, спрямованими на відокремлення Харківської області від України та приєднання її територій до складу РФ, в порушення ст.ст. 3, 28, 68 Конституції України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 6, 27, 31, 32, 33, 41, 42, 43, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12.08.1949 про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі Конвенція), ст.ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу I, упродовж 2022 року, перебуваючи на території тимчасово окупованого м. Вовчанськ Чугуївського району Харківської області посадовець 9 управління департаменту оперативної інформації 5 служби фсб рф ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими невстановленими у ході досудового розслідування представниками збройних формувань рф, маючи умисел на порушення законів та звичаїв війни, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у формі жорстокого поводження з цивільним населенням, незаконно, без складання будь-яких процесуальних документів, із застосуванням фізичної сили, затримували (нелегально ув`язнювали) потерпілих, після чого під примусом та погрожуючи позбавленням життя, останніх та їх рідних, привозили до спеціально облаштованої катівні у будівлі прокуратури, розташованої за адресою: Харківська область, Чугуївський район, м. Вовчанськ, вул. Торгова, 2, де із застосуванням фізичного насильства, погроз позбавлення життя та катування, допитували, примушуючи змінювати проукраїнську позицію, надавати дані про інших проукраїнські налаштованих громадян, військовослужбовців, учасників АТО, правоохоронців тощо.

Так, ОСОБА_6 в порушення вимог ст. ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу І та ст. ст. 3, 27, 31-32, 41-43, 147 Конвенції, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі особи та подальше її незаконне утримання із застосуванням тортур та катувань, 10.04.2022 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) нелегально ув`язнив та в подальшому незаконно утримував потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одночасно застосовуючи до останнього тортури та катування.

Слідча вказує, що ОСОБА_6 , разом з невстановленими в ході досудового розслідування представниками збройних формувань рф у кількості 10 осіб 10.04.2022, близько 12:00 год., перебуваючи поряд з будинком

АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_7 , зупинили останнього, який на той час повертався до дому на власному автомобілі "Shkoda Rapid" д.н.з. НОМЕР_3 . Виконуючи пред`явлену вимогу ОСОБА_7 надав вказаним особам власні документи про особу, технічний паспорт на авто та документи на право керування автотранспортом.

В подальшому після його особистого обшуку, з демонстрацією автоматичної зброї і погрозами вчинити його розстріл ОСОБА_8 та інші присутні представники окупаційних військ рф наказали ОСОБА_7 рухатись на власному вказаному автомобілі за повідомленим маршрутом з одночасним його супроводженням двома озброєними особами у військовій формі рф.

Прибувши до приміщення прокуратури у місті Вовчанську за адресою: вул. Торгова, 2 в одному з кабінетів, з метою пригнічення волі та запобігання можливому спротиву з боку ОСОБА_7 невстановлені особи у військовій формі рф одягнули йому на голову шапку, розвернули її до губ і обмотали скотчем довкола голови, руки також обмотали скотчем, посадили на стілець, руки завели за спину та прикріпили до мочок вух дроти.

Після цього ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є цивільною особою, діючи з умислом, направленим на жорстоке поводження з цивільним населенням, порушуючи норми міжнародного гуманітарного права, зокрема положення ст. ст. 27, 31-32, 41-43, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу від 08.06.1977 до Женевських конвенцій від 12.08.1949 разом з іншими військовослужбовцями ЗС РФ, з мотивів національної нетерпимості, порушуючи норми міжнародного гуманітарного права, за участі невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа збройнимх формувань рф, з метою отримання інформації задля підтвердження їх припущень про, нібито, співпрацю потерпілого, з військовими Збройних Сил України, відомостей про місця розташування військовослужбовців та військової техніки військ РФ, приналежності до ДРГ, перебування на службі в українських спецпідрозділах, місцях дислокації українських військових, особисто та надаючи вказівки забезпечив застосування через дроти, прикріплені до мочок вуха ОСОБА_7 електричного струму, спричиняючи потерпілому фізичні та психічні страждання.

В той же час, ОСОБА_6 надав вказівки невстановленим військовослужбовцям продовжувати застосовувати катування шляхом побиття, на виконання яких ОСОБА_7 наносили удари кулаками по голові, тулубі і іншим частинам тіла почергово із катуванням електричним струмом.

Дані катування застосовувались ОСОБА_6 особитсто і за його вказівкою до ОСОБА_7 протягом трьох чотирьох годин.

В подальшому ОСОБА_6 , діючи у змові з іншими невстановленими органом досудового представниками збройних формувань рф, протиправно, всупереч волі ОСОБА_7 , без надання необхідної медичної допомоги, їжі, води та можливості справляти природні потреби, незаконно утримували останнього у підвальному приміщенні прокуратури за вказаною адресою, що спричиняло потерпілому фізичного болю та моральних страждань.

Через декілька днів після вказаного допиту (точну дата та час досудовим розслідуванням не встановлено), потерпілого знову, попередньо одягнувши на його голову шапку, обмотавши скотчем голову по колу та руки за спиною, невстановлені особи з числа збройних формувань рф доставили у один з кабінетів на другому поверсі будівлі прокуратури за вказаною адресою.

В той же час, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з іншими невстановленими представниками збройних формувань рф, діючи з умислом, направленим на жорстоке поводження з цивільним населенням, порушуючи вказані норми міжнародного гуманітарного права, з метою отримання інформації задля підтвердження їх припущень про, нібито, співпрацю ОСОБА_7 з військовими Збройних Сил України, співпраці з СБУ особисто та надаючи вказівки іншим військовим рф, стосовно вказаних питань, застосовували заходи фізичного примусу, наносячи удари кулаками по голові, прикладом зброї по грудній клітині та передпліччю ОСОБА_7 .

Після чого ОСОБА_6 , діючи у змові з іншими невстановленими органом досудового розслідування представниками збройних формувань рф, знов протиправно, всупереч волі ОСОБА_7 , без надання необхідної медичної допомоги, їжі, води та можливості справляти природні потреби, незаконно утримували останнього у підвальному приміщенні прокуратури за вказаною адресою, що спричиняло потерпілому фізичного болю та моральних страждань.

Через декілька днів (точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено) після другого допиту, потерпілого його знову в супроводі двох невстановлених військових рф, одягнувши при цьому на голову шапку, обмотавши скотчем, руки за спину, забрали на допит в одне з приміщень прокуратури на 2 поверсі.

У той час, ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою невстановлених представників збройних формувань рф, діючи з умислом, направленим на жорстоке поводження з цивільним населенням, порушуючи вказані вище норми міжнародного гуманітарного права, з метою отримання інформації за для підтвердження їх припущень про, нібито, співпрацю з військовими Збройних Сил України, співпраці з СБУ особисто та надаючи вказівки іншим, посадили потерпілого ОСОБА_7 на стілець, зафіксували руки за спиною, до живота прикріпили палицю, наказали відкрити ротову порожнину, на що потерпілий відмовився. В подальшому всупереч волі ОСОБА_7 , із застосуванням фізичної сили, невстановлені особи за вказівкою ОСОБА_6 , в присутності останнього, потерпілому силоміць, спричиняючи фізичний біль розкрили рота, вставили проміж щелепами металевий предмет, унеможливлюючи стиснення щелепи, колючим предметом декілька разів прокололи губи та ясна, пиляли напилком зуби. Також в той час, почергово із застосуванням ударів руками і прикладами зброї по голові та інших ділянках тіла, катування напилком і невстановленим гострим предметом, почергово продовжували допитувати потерпілого, намагаючись отримати позитивні відповіді на питання вказаного вище характеру.

Загалом, окрім застосування катувань, ОСОБА_6 особисто та шляхом надання вказівок невстановленим у ході досудового розслідування представникам збройних формувань рф забезпечив незаконне утримання ОСОБА_7 протягом 86 діб в період з 10.04.2022 по 05.07.2022 у підвальному приміщенні прокуратури за вказаною адресою, яке в холодну пору року не опалювалося, без надання необхідної медичної допомоги, їжі, води та можливості справляти природні потреби, що протягом вказаного тривалого терміну спричиняло потерпілому фізичного болю та моральних страждань.

Внаслідок вказаних дій, відповідно до висновку судово медичного експерта у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді щелепно лицьової травми у вигляді рухливості зубів верхніх та нижніх різців за рахунок порушення їх зв`язочного апарату, з наявністю рваних ран та синців в ділянці ясен, сколів емалі, а також синців у ділянці м`яких тканин губ, носо- губних складок. Дана травма в своєму перебігу ускладнилось розвитком гострого гінгівіту (запалення ясен). За ступенем тяжкості встановлена щелепно лицьова травма, враховуючи її звичайний клінічний перебіг, не є небезпечною для життя в момент заподіяння та належить до легких тілесних ушкоджень , що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Також згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи дії російських військових та учасників, пов`язаних з ними незаконних збройних формувань стосовно ОСОБА_7 у період часу з 10.04.2022 по 05.07.2022 носили для нього характер екстремальної стресової взаємодії (різко порушили звичну адекватну життєдіяльність, несли загрозу життю та здоров`ю, загрожували руйнуванням внутрішніх мотивотворних чинників та основних життєвих потреб, згідно з ієрархією його світоуявлення) в результаті чого у ОСОБА_7 актуалізувалися помірно виражені негативні емоційні переживання, перебування в стані напруги та тривожних очікувань, відчуття безпорадності, значний фізичний дискомфорт (сильні больові відчуття, рухові обмеження), які в подальшому проявились у відгородженості, апатії, байдужості. Застосування фізичного та психологічного насильства, нелюдських умов утримання у період часу з 10.04.2022 по 05.07.2022 носили для

ОСОБА_7 психотравмувальний характер та спричинили страждання (моральна шкода), їх наслідки постали для нього помірно інтенсивно та тривало психотравмуючими, обумовили негативні зміни фізично, психоемоційної та соціальної сфер його особистості, обмежили його соціальне функціонування та погіршили якість життя.

Отже ОСОБА_6 , спільно з невстановленими представниками збройних формувань рф вчинив жорстоке поводження з цивільною особою

ОСОБА_7 , що виражалось у нелюдському поводженні (утримання у підвальному приміщенні, непристосованому до тривалого перебування осіб в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води, сну), завданні сильних фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) та психологічних страждань, тобто у вчиненні катування останнього; а також вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, які полягали у нелегальному ув`язненні цивільної особи, яка перебуває під захистом, чим грубо порушив ст. ст. 27, 31, 32, 41-43, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу І протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року.

Слідча зазначає, що 23.02.2024 відповідно до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

23.02.2024 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 23.02.2024 за №40 (7700), та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» було оприлюднено інформацію, зокрема, про виклик ОСОБА_6 на 15 год. 00 хв. 27.02.2024, 28.02.2024 та 28.02.2024 за адресою: АДРЕСА_3 , для вручення останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та його допиту, як підозрюваного.

Таким чином, 23.02.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України

Однак, у зазначений час ОСОБА_6 не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

Згідно з отриманою від оперативного підрозділу 1 відділу ГВ КІБ Управління СБ України в Харківській області інформацією, ОСОБА_6 перебуває на території держави-агресора рф, при цьому встановити його конкретне місце перебування на території рф наразі не вбачається можливим.

Враховуючи викладене, постановою слідчого від 01.03.2024 ОСОБА_6 оголошено в розшук на території України та міжнародний розшук.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на території російської федерації, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.

Також слідча вказує, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 297-2 КПК України (виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінальних правопорушень,

і посилання на обставини): підставами для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, є зібрані у кримінальному провадженні докази.

На цей час виникла необхідність в обранні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а обрання підозрюваному запобіжного заходу більш м`якого може перешкодити об`єктивному розслідуванню кримінального провадження.

Слідча вказує, що підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1

ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладених обставин, жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобіганню існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваному ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Сторона обвинувачення у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала. Прокурор зазначив, що зібрані на час розгляду клопотання докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також зауважив про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав з території України та перебуває на території держави агресора. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просила обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Захисник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопота заперечував, посилаючись на необгрунтованість повідомленої підозри та на недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Клопотання розглядається слідчою суддею в порядку ч.6 ст.193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідча суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши додані до клопотання документи у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесене до ЄРДР 12.06.2023 за №0000774, в рамках якого подається дане клопотання.

Відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, за ознаками ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України внесені до ЄРДР 12.06.2023 за фактом того, що 12.06.2023 до СВ УСБУ в Харківській області надійшло повідомлення від 1 відділу ГВ КІБ УСБУ в Харківській області про те, що в ході проведення оперативно-пошукових заходів отримана інформація щодо фактів жорстокого поводження відносно мешканців Чугуївського району Харківської області з боку військовослужбовця рф, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час повномаштабного вторгнення військ рф, протягом квітня-травня місяця 2022 року незаконно затримував осіб, після чого доправляв до приміщення прокуратури м.Вовчанськ, де насильно утримували, піддавали допитам і тортурам, в ході яких до них застосовувався фізичний та психологічний тиск з боку ОСОБА_6 .

23.02.2024 у даному кримінальному провадженні слідчою слідчого відділу УСБУ в Харківській області ОСОБА_5 , за погодженням прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні-заступником начальника відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000774 від 12.06.2023, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України.

Частиною 1 ст. 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить ст.135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також ст.136, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч.8 ст.135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасво окупованій території України, територіх держави, визнаної Верховною Радою України державою -агресором, у випадку обгрунтованої неможливості їй такої повістки згідно частинами 1,2-4-7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, з огляду на наведені положення закону, ст.278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) в тому числі шляхом опублікування у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Слідчою суддею встановлено, що у зв`язку із неможливістю вручення особисто ОСОБА_6 повідомлення про підозру у день його складення, повісток про виклик на 27,28,29 лютого 2024 року до СВ УСБУ в Харківській області, внаслідок не встановлення його місцезнаходження на території України та знаходження його на території держави агресора, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру повісток про виклик ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, зокрема, шляхом оголошення тексту підозри на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» №40 (7700) від 23.02.2024.

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, тобто у жорстокому поводженні з цивільним населенням та вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 підозрюється, останній є громадянином РФ та осудною особою, яка досягла 16-річного віку.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», строк дії якого неодноразово продовжено по теперішній час.

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів, а саме: показань свідка ОСОБА_9 , які містяться у протоколі допиту від 26.06.2023; показань свідка ОСОБА_10 , які містяться у протоколі допиту від 20.06.2023; показань свідка ОСОБА_11 , які містяться у протоколі допиту від 20.06.2023; показань потерпілого ОСОБА_7 , які містяться у протоколі допиту від 11.07.2023; даних, які містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.09.2023 з довідкою до протоколу; даних, які містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.09.2023 з довідкою до протоколу; даних, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 08.09.2023; даних, які містяться у висновку судового експерта-психолога за результатами проведення судово-психіатричної експертизи №563 від 12.09.2023; даних, які містяться у висновку судового медичного експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи №09-73/2024 від 18.01.2024.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_6 дій, що кваліфікуються за ч. 2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідча суддя враховує наявність ризику, передбаченого п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Враховуючи те, що положення кримінального процесуального законодавства не розкриває зміст ризику втечі, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, суддя, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, при оцінці вказаного ризику враховує практику ЄСПЛ, яка розкриває зміст такого ризику.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Суд зазначає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, тобто у жорстокому поводженні з цивільним населенням та вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Санкція ч.1 ст.438 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами.

Слідча суддя при встановленні даного ризику враховує також існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так, органом досудового розслідування, шляхом розміщення оголошення повного тексту на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» №40 (7700) від ІНФОРМАЦІЯ_3 , було опубліковано повістки про виклик ОСОБА_6 27,28,29 лютого 2024 року до СВ УСБУ в Харківській області, для проведення відносно нього процесуальних та слідчих дій. На вказані виклики до органу досудового розслідування ОСОБА_6 не з`явився та про поважні причини неявки не повідомив.

Слідчою суддею враховується той факт, що постановою слідчої 1 відділення СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_5 від 01.03.2024 ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Вищевикладені обставини свідчать про існування реальної можливості переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, сліідча суддя враховує той факт, що на даний час досудове розслідування кримінального правопорушення триває і органом розслідування на даний час не проведено всього необхідного обсягу слідчих (розшукових) дій, а тому є ймовірність того, що перебуваючи на свободі підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що призведе до втрати речових доказів у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом.

Крім того, достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки є розумна підозра вважати, що підозрюваний, із наданих слідчій судді докуменів, підтримує дії РФ, спрямовані на захоплення території України та встановленя окупаційної адміністрації, та на даний час переховується на території держави-агресора від органів досудового розслідування та суду. Має можливість продовжити вчинення злочинів проти основ Національної безпеки України.

Крім того, слідча суддя враховує у сукупності наступні обставини:

- ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, тобто у жорстокому поводженні з цивільним населенням та вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб. Санкція ч.1 ст.438 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.;

- дані щодо особи ОСОБА_6 , який має зареєстроване місце проживання та території держави-агресора, займає посаду в 9 управлінні департаменту оперативної інформації 5 служби фсб рф.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідча суддя вважає, що з урахуванням положень характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , те, що злочин за ч.1 ст.438 КК України, є злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який підлягає у необхідності захисту високих стандартів, охорони прав, як інтересів суспільства, так і держави в цілому, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, під час дії воєнного стану.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Частиною 6 статті 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

В ході розгляду клопотання слідчою суддую досліджено рапорт заст.начальника 1 відділу ГВ КІБ УСБУ в Харківській області від 04.03.2024, згідно з даними якого в ході виконання доручення слідчого (б/н від 01.03.2024 року) наданого в рамках кримінального провадження №0000774 від 12.06.2024 року, за підозрою громадянина рф ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбаченою ч.2 ст. 28, ч.1 ст.438 КК України, проведено ряд слідчих (розшукових) дій. В ході проведених заходів встановлено, що співробітник феб рф громадянин рф ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території рф.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення, наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що підозрюваний на даний час перебуває на території держави-агресора, слідча суддя, виходячи з положень ч.6 ст. 193 КПК України, дійшла до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенення розміру застави стосовно підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

З огляду на зазначене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вказане рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, як вище зазначалося, у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 309, 372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчої 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській обласі ОСОБА_5 , погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні-заступником начальника відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в межах кримінального провадження №0000774 від 12.06.2023, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України задовольнити.

В порядку ч.6 ст.193 КПК України обрати підозрюваному ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи, яка виїхала та/або перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця здійснення досудового розслідування кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця здійснення досудового розслідування кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя - ОСОБА_1