УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року

м. Київ

справа № 754/12449/20

провадження № 51-2660 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада

2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 07 липня 2020 року, близько 16:30, перебуваючи за місцем свого проживання у кв. АДРЕСА_1 , в ході конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_6 , який переріс у бійку, умисно завдав останньому близько 30 ударів кулаками по голові та різних частинах тіла, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Внаслідок отриманої внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів у речовину та шлуночки головного мозку, ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть ОСОБА_6 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду від 09 лютого 2023 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 задоволено, скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вищезазначений вирок стосовно останнього - без змін.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням апеляційного суду, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просить скасувати зазначену ухвалу та призначити новий апеляційний розгляд. Обґрунтовуючи наведене, захисник, зокрема, зазначає, що під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції не було дотримано вказівок касаційного суду, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 09 лютого 2023 року. Так, захисник вважає, що суд апеляційної інстанції не спростував доводів сторони захисту щодо недостовірності протоколів слідчих експериментів, які були покладені в основу обвинувального вироку. Крім того, стверджує, що апеляційний суд не зважив на те, що пояснення експерта, надані у судовому засіданні, грунтуються на припущеннях та проігнорував всі доводи сторони захисту.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують її доводи.

Разом з цим, згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З огляду на наведені положення статей 433, 438 КПК не є предметом дослідження суду касаційної інстанції доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

З оскаржуваного судового рішення видно, що переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 у межах її доводів, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як убачається з постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року, скасовуючи ухвалу Київського апеляційного суду 02 червня 2022 року стосовно

ОСОБА_5 , касаційний суд вказав, що суд апеляційної інстанції не спростував доводів сторони захисту щодо застосування до останнього недозволених методів ведення слідства, у зв`язку з чим захисником ставилось питання про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів.

При повторному апеляційному розгляді згаданий суд виконав зазначені касаційним судом вказівки.

Так, колегія суддів апеляційного суду спростовуючи доводи захисника про застосування до ОСОБА_5 недозволених методів ведення слідства, зазначила, що повторно досліджені під час апеляційного розгляду відеозаписи слідчих експериментів та висновок судово-психіатричного експерта № 314 вказують на вільне надання ОСОБА_5 пояснень щодо події злочину, та не вбачається, що до нього було застосовано психологічний тиск, що в свою чергу свідчить про допустимість даних слідчих експериментів як доказів у кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів апеляційного суду також взяла до уваги постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві

від 29 лютого 2024 року, якою кримінальне провадження № 0000575

від 16 листопада 2023 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 373 КК.

Таким чином, версія сторони захисту про те, що ОСОБА_5 обмовив себе під час досудового розслідування внаслідок застосування до нього недозволених методі ведення слідства були спростовані судом апеляційної інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, що до засудженого такі методи не застосовувались.

Водночас за приписами ч. 1 ст. 433 КПК касаційний суд не дає оцінку достовірності доказів, отриманих за результатами слідчих експериментів та показань судового експерта, як про це ставиться питання у касаційній скарзі.

Натомість, такі доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який у межах, установлених ст. 404 КПК, та у порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі, відповідно до вимог ст. 419 КПК, докладні мотиви на спростування доводів апеляційної скарги.

В аспекті дотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, колегія суддів враховує, що приписи пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився із вироком місцевого суду, при цьому дійшов висновку, що фактичні обставини кримінального провадження встановлені вірно та підтверджені сукупністю доказів, які оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК, та вірно покладені в основу вироку.

Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та позиції ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, викладені, зокрема, у справі «Салов проти України» (рішення від 06 вересня

2005 року, § 89), суд апеляційної інстанції належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги, вмотивовано погодившись з рішенням місцевого суду.

Таким чином, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3