Справа № 496/4025/24
Провадження № 1-кс/496/1696/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, 2014 р.н., офіційно не працевлаштований, військовослужбовець військової служби призваний за призовом під час мобілізації, який проходив військову службу на посаді водія НОМЕР_1 автомобільного відділення автомобільного взводу роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості,

за матеріалами кримінального провадження за № 0000008 від 12.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.07.2024 року.

При цьому посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді водія НОМЕР_1 автомобільного відділення автомобільного взводу роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні « старший солдат», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану 24.12.2023 не з`явився вчасно без поважних причин до місця служби, а саме до розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у населеному пункті АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, нез`явлення вчасно без поважних на службу військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

30.04.2024 повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно без поважних причин на службу військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

18.06.2024 слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.06.2024.

Прокурор у судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та пояснив, що завершити досудове розслідування у двомісячний строк не представляється за можливе, оскільки до теперішнього час не проведено усіх необхідних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення усіх обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, згідно положень ст. 91 КПК України, а саме виникла необхідність у допиті свідків військовослужбовців військової частини: командира військової частини, безпосереднього начальника, командира дивізіону, заступника командира з морально-психологічного забезпечення, командира взводу та безпосередніх спів службовців, також, необхідно встановити та допитати як свідків друзів та знайомих з метою з`ясування причин нез`явлення вчасно на військову службу до військової частини, крім того, наразі не отримано копії офіційних документів, які підтверджують відсутність за місцем проходження військової служби з поважних причин та на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обставини, викладені у письмовому клопотанні щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, при цьому захисник посилалась на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені з боку сторони обвинувачення, її підзахисний має постійне місце проживання, тому просила застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину та до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання, а саме: актом службового розслідування відносно ОСОБА_5 , витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з відпустки на службу старшого солдата ОСОБА_5 , протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , який вказав, що водій 2 автомобільного відділення автомобільного взводу роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в 08.00 годині не з`явився на ранкове шикуванні, на дзвінки не відповідає та місцезнаходження його невідоме, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який вказав, що водій 2 автомобільного відділення автомобільного взводу роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в 08.00 годині не з`явився на ранкове шикуванні, на дзвінки не відповідає та місцезнаходження його невідоме, допитом підозрюваного ОСОБА_5 та іншими доказами у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою продовження підозрюваному

ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є унеможливлення останнім переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 не може не усвідомлювати імовірність засудження за інкримінованим злочином, передбаченим ч. 5 ст. 407 КК України та призначення реальної міри покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Також підозрюваний ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, офіційного джерела доходів.

Крім цього, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наявний ризик, що пов`язаний із можливим незаконним впливом підозрюваного на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, тому, що на стадії досудового слідства не проведено всіх необхідних слідчих дій.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, підозрюваний ОСОБА_5 , розуміючи тяжкість покарання та перебуваючи на свободі, може вчиняти дії направлені на уникнення кримінальної відповідальності та дії перераховані в ч. 1 ст. 177 КПК України, тим самим перешкоджати всебічному, повному і неупередженому проведенню досудового розслідування, в сукупності усе вищесказане підтверджує та встановлює наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права визначення застави, оскільки інші (менш суворі заходи) не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України та дотримання ним належної поведінки.

Щодо усного клопотання захисника ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то суд приймає до уваги вказані обставини, разом з тим враховує ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для продовженні застосування щодо ОСОБА_5 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, підстав для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу - не має.

Таким чином, обрання запобіжного заходу у вигляді продовження тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 є цілком обґрунтованим, так як вищевикладене дає достатні підстави для обрання виключного запобіжного заходу.

Обрання інших, менш тяжких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, домашній арешт чи застава не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього кримінальним процесуальним законодавством обов`язків.

Підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також вищеперерахованих ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно без поважних причин на службу військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, суд вважає недоцільним визначати йому розмір застави.

Таким чином, застосування більш м`яких запобіжних заходів не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, тому клопотання старшого слідчого слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 176-178,182-184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали - 33 днів, а саме: з 28 червня 2024 року до 30 липня 2024 року, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст виготовлено 28.06.2024 року.