Номер провадження: 11-сс/813/446/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження №0000249, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження №0000249, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що при винесенні постанови дізнавач спростував усі доводи заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а тому слідчий суддя погодився із висновком дізнавача про те, що між сторонами по вказаній справі існують цивільно-правові відносини і діяння не містить складу кримінального правопорушення, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу слідчого судді незаконною, оскільки не надана належна оцінка та не вивчені всі обставини щодо обґрунтованості рішення дізнавача про закриття кримінального провадження.

Зазначає, що дізнавачем не вжито будь яких заходів щодо розслідування кримінального провадження, жодних слідчих дій, крім допиту потерпілого, дізнавачем виконано не було.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою скаргу задовільнити та постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

Потерпілий ОСОБА_7 , будучи належним чином сповіщеним про дату та час в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Зважаючи на наведені вище обставини, апеляційний суд на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливим провести апеляційний розгляд без участі потерпілого.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зокрема, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01.05.2023 до чергової частини ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_7 в якій він просить вжити заходи правового характеру до дівчини на ім`я ОСОБА_8 , яка чинить відносно заявника самоправні дії.

Відомості по вказаному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249 від 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що у жовтні 2022 року він звернувся до адвокатської компанії «Захист» для надання адвокатських послуг. 25.10.2022 року був укладений договір про надання адвокатських послуг за №23/1 від 25.10.2022 року. Договір з ОСОБА_7 підписувала співробітниця компанії по імені ОСОБА_8 , також вона надала реквізити банку, щоб останній оплатив гонорар.

26.10.2022 згідно договору №23/1 ОСОБА_7 оплатив частину гонорару у сумі 5025 гривень за надання правової допомоги. 27.10.2022 ОСОБА_7 оплатив частину гонорару у сумі 2010 гривень. Кошти були перераховані з банківської картки на банківський рахунок НОМЕР_1 (отримувач ОСОБА_9 ).

Згідно договору ОСОБА_7 потрібна була допомога у складені апеляційної скарги. 27.10.2022 ОСОБА_8 склала апеляційну скаргу, після чого ОСОБА_7 декілька разів переробляв скаргу, оскільки вона була з граматичними помилками. Після чого останній направив вищевказану апеляційну скаргу до суду. В свою чергу суд відмовив у скарзі.

26.01.2023 року ОСОБА_7 написав заяву до адвокатської компанії «Захист» задля того, щоб розірвати договір про надання адвокатських послуг за №23/1 від 25.10.2022 та щоб повернули грошові кошти, а саме 7035 гривень, які останній сплатив за надання послуг, оскільки на думку ОСОБА_7 не були виконані умови договору та був відсутній акт виконаних робіт. Співробітники компанії відмовлялися приймати заяву. По теперішній час грошові кошти у сумі 7035 гривень не повернуто.

Отже, обвинувачення особи у вчиненні протиправних дій під час укладання договорів цивільно-правового характеру може мати місце при встановленні умислу особи на заволодіння майном у момент його отримання, а в іншому випадку мова йтиме про відсутність складу цього кримінального правопорушення та наявність цивільно-правових відносин між особами. Не виключені випадки, коли особа укладає той чи інший цивільно-правовий договір (кредитний, договір купівлі-продажу, оренди, комісії тощо), лише для того, щоб приховати справжній характер своїх дій, спрямованих на незаконне безоплатне заволодіння чужим майном. Як наслідок, має місце обман у намірах обман щодо тих цілей, на які планується використати майно, отримане на підставі цивільно-правового договору. Тобто наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за існування підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного кримінального правопорушення.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 березня 2021 року, справа №127/11849/15-к, наявність між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені у певному правочині, сама по собі не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Однак принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема й беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, в тому числі й виходячи з сукупності фактичних дій такої особи.

Таким чином, розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правового делікту слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності.

Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 уклав договір про надання адвокатських послуг, сплатив кошти у розмірі визначеному в додатку до договору та отримав складену апеляційну скаргу, яку самостійно направив до суду, в задоволені якої було відмовлено. Скаржник під час допиту зазначив про ті обставини, що на його думку не було виконані умови договору, що є підставою для розірвання, однак кошти йому не були повернуті.

Враховуючи вказані обставини слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що в такому випадку між сторонами існують цивільно-правові відносини і діяння не містить складу кримінального правопорушення.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, зазначені обставини вказують на те, що органом досудового розслідування в повному обсязі виконані вимоги кримінального процесуального закону, досудове розслідування проведене повно та всебічно, неупереджено, досліджено в повному обсязі обставини кримінального правопорушення, надано належну оцінку доказам, які є достатніми, належними та допустимими, що вказувало на необхідність закриття кримінального провадження.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з викладеними в оскаржуваній ухвалі слідчого судді висновками про те, що постанова дізнавача про закриття даного кримінального провадження є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята на підставі допустимих та належних доказів, що в свою чергу дозволяє покласти їх в основу постанови про закриття кримінального провадження, а дізнавачем під час досудового розслідування здійснено всі процесуальні та слідчі дії, проведення яких є можливим для об`єктивного, всебічного та неупередженого розслідування даного кримінального провадження, що дозволяли прийняти законне рішення за результатами проведеного досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що дізнавачем у повному обсязі виконано вимоги кримінального процесуального законодавства щодо проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи, оскільки дізнавач провів усі необхідні слідчі та процесуальні дії для встановлення істини у кримінальному провадженні та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, постанова дізнавача про закриття кримінального провадження ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим прийняте слідчим суддею рішення про відмову у задоволенні скарги потерпілого на зазначену постанову дізнавача є законним та обґрунтованим.

Будь яких інших даних, які б вказували на істотні порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом не встановлено.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 303, 306, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2024 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження №0000249, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4