Дата документу 06.05.2024 Справа № 333/1548/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1548/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/273/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2024 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001294, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на: грошові кошти 40900 дол. США та 114500 грн.; аркуш А4, з чорновими записами рукописним текстом; 3 бланки Форми №086-2/о, зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні №7; 3 бланки Форми №086-1/0, зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні №7; 30 аркушів (бланки) формату А5 (білі та в клітинку), зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні; 5 згортків з кристалічною речовиною білого кольору, що були вилучені в ході санкціонованого обшуку за місцем мешкання заступника головного лікаря КНП «Міська лікарня №7» ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з єдиним умислом, направленим на одержання від ОСОБА_13 неправомірної вигоди, одержали від останнього неправомірну вигоду у сумі 3500 доларів США за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме, невстановленими службовими особами лікарсько-консультативної комісії КНП «Міська лікарня №7» та Дніпровської медико-соціальної експертизи, внаслідок чого, ОСОБА_13 видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №459224, згідно якої останньому призначено 2 групу інвалідності строком на 2 роки.

Крім того, ОСОБА_10 , діючи з єдиним умислом, одержала неправомірну вигоду у сумі 300 доларів США, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме невстановленою службовою особою лікарсько-консультативної комісії КНП «Міська лікарня №7» щодо видачі направлення на МСЕК ОСОБА_14 .

В обґрунтування свого клопотання, слідчий зазначив, що працівники КНП «Міська лікарня №7» ЗМР можуть бути причетними до скоєння злочинів, або бути особами на яких безпосередньо чинила злочинний вплив ОСОБА_10 , вилучені речі і документи за місцем мешкання ОСОБА_15 мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, метою накладення арешту на вказане в клопотанні майно є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження у зв`язку з наявністю підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого, обґрунтувавши рішення тим, що існують підстави, визначені у ст. 170 КПК України для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, представником власниці майна не спростовано доводів сторони обвинувачення щодо можливого протизаконного походження вилучених грошових коштів та можливості причетності ОСОБА_7 до вчинених кримінальних правопорушень посадовими особами, до числа яких відносяться і працівники КНП «Міська лікарня №7» ЗМР.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на кошти незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що в основу доводів слідчим фактично покладено припущення про можливу причетність невстановлених осіб - працівників КМП «Міська лікарня №7» до злочинів, скоєних ОСОБА_10 , та можливе доказове значення цього майна до скоєння злочинів невідомими особами.

Крім того зазначає, що в ході ознайомлення з постановою про визнання речових доказів, винесеною слідчим 20 березня 2024 року, встановлено, що слідчим не конкретизовано, об`єктами яких саме кримінально-протиправних дій може слугувати вилучене майно в якості речових доказів, або містити на собі відомості, що можуть бути використані як доказ конкретних фактів чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, натомість у постанові міститься лише припущення слідчого про те, що працівники КНП «Міська лікарня №7» ЗМР можуть бути причетними до скоєння злочинів ОСОБА_10 .

Зауважує, що як клопотання, так і постанова про визнання речовими доказами містять лише виклад обставин щодо вчинення невстановленими особами дій, які носять ознаки різних складів злочинів, однак не містять даних щодо предметного відношення вилучених коштів до злочинів, або аргументації щодо незаконного набуття ОСОБА_7 зазначеного майна.

Крім того вказує, що ухвала суду містить викладені слідчим доводи про нібито приховування ОСОБА_7 відомостей про наявність додаткових збережень в сумі 233382 грн., зазначені висновки ґрунтуються на тому, що вказаною особою в декларації про доходи за 2023 рік вказано суму доходу в розмірі, еквівалентному 1473085 грн., а в ході обшуку за місцем мешкання вилучено суму еквівалентну 1706467 грн., разом з тим, такі висновки повністю спростовані в суді наданими ОСОБА_7 , ОСОБА_16 поясненнями та письмовими доказами.

Зазначає, що як пояснили власники вилученого майна, у квартирі, в якій проводився обшук, мешкає подружжя Іглінських, а також донька - ОСОБА_16 , які пов`язані спільним побутом, веденням господарства та бюджетом, ОСОБА_7 та ОСОБА_16 офіційно працевлаштовані та мають стабільний дохід, чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_17 отримує пенсію по інвалідності та до погіршення стану здоров`я також мав стабільний власний дохід. Сукупний дохід сім`ї у вигляді отриманої заробітної плати упродовж 3 років склав понад 2,6 млн. грн., сума отриманого доходу дозволила зробити накопичення для забезпечення власних потреб.

Зауважує, що ОСОБА_7 пояснила та підтвердила відповідними документами отриманий в сумі 286000 грн. дохід від проваджу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 15 листопада 2021 року, а також за договором, укладеним 1 жовтня 2016 року ОСОБА_7 отримала дохід від оренди земельної ділянки, яка належить їй на праві власності в сумі 48995 грн.

Крім того вказує, що за договором позики від 1 грудня 2021 року, ОСОБА_18 передано грошові кошти в сумі 15000 доларів США, які останній планував використати для провадження підприємницької діяльності - роздрібної торгівлі, але внаслідок повномасштабного вторгнення рф на територію України, а також погіршенням стану здоров`я, заплановану підприємницьку діяльність розпочато не було. Згодом, позикодавець помер, а тому кошти в розмірі 15000 дол. США зберігались за місцем мешкання родини, до закінчення воєнного стану та вирішення питання щодо їх повернення спадкоємцям ОСОБА_19 .

Зазначає, що ОСОБА_16 в судовому засіданні також надано пояснення щодо розміру отриманого доходу в вигляді заробітної плати, а також коштів, наданих колишнім чоловіком на утриманні неповнолітніх дітей в сумі понад 5000 доларів США, які також зберігались у квартирі за місцем мешкання родини.

Вказує, що судом в оскаржуваній ухвалі зазначено про необхідність проведення ряду експертних досліджень із вилученим майном, в тому числі грошовими коштами, проте, клопотання та матеріали не містять доказів, які б підтверджували ці доводи.

Також зазначає, що матеріали не містять жодних відомостей про причетність ОСОБА_7 до скоєння злочинів, у тому числі отримання неправомірної вигоди від громадян за безпідставне надання їм інвалідності, в жодному з документів НСРД, долучених слідчим до матеріалів провадження, не містяться обставини, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до вчинення будь-яких правопорушень, не згадується її прізвище, посада або інші відомості, пов`язані з нею або її посадою, само по собі спілкування за таких обставин не може свідчити про існування наявності впливу або іншого кримінального правопорушення.

Крім того вказує, що сама ОСОБА_7 на запитання суду про наявність комунікацій з ОСОБА_13 пояснила, що в силу своїх посадових обов`язків уповноважена видавати направлення на проходження пацієнтами лікарсько-консультативної комісії, і дійсно видавала таке направлення ОСОБА_13 , втім будь-якого впливу сторонніх осіб на прийняття такого рішення не відбувалось, будь-яку неправомірну вигоду або пропозиції щодо її надання не отримувала.

Зазначає, що в ході розгляду клопотання слідчого про арешт майна стороною захисту було заявлено клопотання про виклик та допит в судовому засіданні чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_17 , який єдиний з власників майна був присутній у квартирі під час проведення обшуку, однак судом у порушення вимог закону, клопотання було залишено без розгляду.

Також вказує, що обшук проводився у особи, яка за своїм фізичним станом не здатна ані вільно пересуватись, ані самостійно захищати свої права через свої очевидні вади, а також те, що ОСОБА_17 слідчим було заборонено користуватись мобільним телефоном, органами слідства фактично позбавлено права на захист, призначення якого він через свої фізичні вади потребував в обов`язковому порядку.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на грошові кошти в розмірі 40900 доларів США та 114500 грн. та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженню №0001294 від 17 серпня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 369-2 КК України задовольнити частково. Накласти арешт на майно, вилучене 20 березня 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: аркуш А4, з чорновими записами рукописним текстом; 3 бланки Форми №086-2/о, зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні №7; 3 бланки Форми №086-1/0, зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні №7; 30 аркушів (бланки) формату А5 (білі та в клітинку), зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні; 5 згортків з кристалічною речовиною білого кольору, в іншій частині клопотання відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Власник майна ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу без доповнень та просила її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що 6 травня 2024 року було повідомлено ОСОБА_7 про підозру.

Заслухавши доповідача по справі, власника майна, її представника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на аркуш А4, з чорновими записами рукописним текстом; 3 бланки Форми №086-2/о, зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні №7; 3 бланки Форми №086-1/0, зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні №7; 30 аркушів (бланки) формату А5 (білі та в клітинку), зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні; 5 згортків з кристалічною речовиною білого кольору, в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом, з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки слідчого судді про накладення арешту на вилучені під час обшуку грошові кошти, з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що наразі здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001294, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 березня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання заступника медичного директора з експертизи тимчасової непрацездатності КНП «Міська лікарня №7» ЗМР ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Із протоколу обшуку від 20 березня 2024 року вбачається, що під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено в тому числі грошові кошти у сумах 40900 доларів США та 114500 грн.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області від 20 березня 2024 року вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_7 причетна до вчинення злочинів, пов`язаних із отриманням неправомірної вигоди від громадян України за надання їм інвалідності без наявності на те підстав за станом здоров`я.

Разом з тим, як випливає із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 на час звернення із клопотанням не мала процесуального статусу підозрюваної, їй не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.

При цьому, лише в судовому засіданні апеляційного суду прокурором було зазначено, що ОСОБА_7 в день розгляду апеляційної скарги було повідомлено про підозру, проте, відповідного процесуального рішення надано не було.

Більш того, на переконання колегії суддів, як вірно було зазначено представником ОСОБА_7 , на день розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти у суді першої інстанції, ОСОБА_7 не було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, що свідчить про висловлені припущення органу досудового розслідування в своєму клопотанні про причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, пов`язаних із отриманням неправомірної вигоди від громадян України за надання їм інвалідності без наявності на те підстав за станом здоров`я.

Крім того, як випливає із клопотання слідчого, ОСОБА_7 було задекларовано грошові збереження на загальну суму, еквівалентну 1473085 грн., проте, в ході проведення обшуку за місцем її мешкання було вилучено суму грошових коштів, еквівалентну 1706467 грн., у зв`язку із чим, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_7 було приховані відомості про наявність додаткових збережень у вигляді 233382 грн.

Отже, фактично орган досудового розслідування посилається на те, що ОСОБА_7 були приховані грошові кошти у сумі 233382 грн., що свідчить про її причетність до вчинення злочинів.

Разом з тим, як випливає із протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було вилучено грошові кошти на загальну суму 40900 доларів США та 114500 грн., що вочевидь значно перевищує 233382 грн.

Разом з тим, ані слідчим, ані прокурором не було спростовано пояснення представника власника майна у суді першої інстанції щодо походження та набуття вилучених грошових коштів.

Так, як випливає із наявної в матеріалах клопотання щорічної декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої ОСОБА_7 за 2023 рік, нею було задекларовано дохід у вигляді її заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи у розмірі 504178 грн. та наявність грошових активів у розмірі 25000 доларів США та 500000 грн.

Крім того, із наявних відомостей у вказаній декларації випливає, що ОСОБА_7 було зазначено про членів її сім`ї, зокрема про її чоловіка - ОСОБА_17 та доньку - ОСОБА_16 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, із доданої декларації убачається, що ОСОБА_17 отримує дохід у вигляді пенсії, а ОСОБА_16 у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи.

Тобто, із вищевикладеного випливає, що за адресою: АДРЕСА_1 , де було проведено обшук проживають ОСОБА_7 разом зі своїм чоловіком та донькою, про що нею було зазначено у декларації.

Разом з тим, слідчий суддя, накладаючи арешт на вилучені грошові кошти, не враховував вказані обставини, адже ані прокурором, ані слідчим не було надано жодного доказу на спростування наданих у судовому засіданні у суді першої інстанції доказів походження вилучених грошових коштів.

Під час апеляційного перегляду стороною обвинувачення також не спростовано твердження представника власника майна про законність походження грошових коштів та не надано будь-яких даних щодо того, що вказані грошові кошти були набуті кримінально протиправним шляхом.

Відтак, враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлені підстави та мету для його арешту, судова колегія приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на грошові кошти.

Обґрунтованість таких висновків колегії суддів випливає також і з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на прав володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22 червня 2004 року)

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, ні слідчим в клопотанні про накладення арешту на майно, ні слідчим суддею не зазначено правових підстав для прийняття рішення про відповідність вилучених грошових коштів, зазначеним у статті 98 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не врахував вимоги ст.ст. 132, 170-173 КПК України, та необґрунтовано задовольнив клопотання слідчого в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти в сумі 40900 доларів США та 114500 грн., а тому ухвала слідчого судді в цій частині підлягає скасуванню.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001294, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 369-2 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- аркуш А4, з чорновими записами рукописним текстом;

- 3 бланки Форми №086-2/о, зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні №7;

- 3 бланки Форми №086-1/0, зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні №7;

- 30 аркушів (бланки) формату А5 (білі та в клітинку), зі штампом Міської лікарні №7 та круглими печатками лікаря ОСОБА_7 , Міської лікарні;

- 5 згортків з кристалічною речовиною білого кольору, за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті клопотання слідчого відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4