Справа № 646/1064/24
№ провадження 1-кс/646/322/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Харківської обласної прокуратури, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И В :

До Червонозаводського районного суду зі скаргою звернувся ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора в який просить зобов`язати уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури виконати вимоги ст.214 КПК України, внести до ЄОДР всі відомості, які містять його заяви про скоєні злочини від 18.12.2023, 25.12.2023, 26.12.2023.

В обґрунтування зазначеної скарги посилається на те, що 18.12.2023 в порядку ст.214 КПК України звернувся з заявою про скоєні злочини до Генеральної прокуратури України Із листа начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ДБР Харківської області, який був отриманий скаржником 20.01.2023, йому стало відомо, що його заяви від 18.12.2023, 25.12.2023, 26.12.2023 посадовими особами Генеральної прокуратури, були повернуті до Харківської обласної прокуратури і розглянуті з грубим порушенням ст.214 КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 по суті скарги зазначив, про необізнаність своїх вимог відповідно до поданої скарги.

Представник Харківської обласної прокуратури, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

За положеннями частини третьої статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї докази, слідчий суддя дійшов до наступного.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як встановлено з матеріалів скарги, 18.12.2023 року ОСОБА_3 звернувся до Генерального прокурора України із заявою про вчинення кримінальних правопорушень.

Зі змісту долученої до матеріалів скарги заяви про злочини від 18.12.2023 року, вбачається, що ОСОБА_3 приймав участь як представник потерпілої ОСОБА_4 у кримінальному проваджені за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.190 КК України.

Просив уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести відомості до ЄРДР про вчинення, на його думку, посадовими особами органу досудового слідства та прокуратури Харківської області кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, 365, 366, 396, 397 КК України під час здійснення досудового розслідування відносно вказаної вище особи.

Із листа начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ДБР Харківської області, який був отриманий скаржником 20.01.2024, вбачається, що заяви ОСОБА_3 від 18.12.2023, 25.12.2023, 26.12.2023 посадовими особами Генеральної прокуратури, були повернуті до Харківської обласної прокуратури і розглянуті з грубим порушенням ст.214 КПК України.

Слідчим суддею місцевого суду розглядаються скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування (ч. ч. 1, 2 ст. 306 КПК України).

Згідно положень ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є наявність заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а підставою кримінальної відповідальності, згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КК України є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно положень ст. ст. 2, 214 КПК України, у заяві про вчинення кримінального правопорушення мають бути зазначені об`єктивні дані, які свідчать про ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), які мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як встановлено зі змісту заяви ОСОБА_3 про вчинення злочинів від 18.12.2023року, скаржник підозрює посадових осіб органу досудового розслідування та посадових осіб прокуратури у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, 365, 366, 396, 397 КК України, які вони допустили під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню по якому ОСОБА_4 , визнано потерпілою, щодо прийняття процесуальних рішень та вчинення інших дій.

Слідчий суддя вважає, що доводи ОСОБА_3 , викладені у вказаній заяві, не підтверджуються належними та допустимими доказами і є лише його припущеннями, які ґрунтуються лише на суб`єктивному уявленні щодо правомірності дій слідчих та процесуальних керівників при оцінці зібраних доказів, прийнятті процесуальних рішень під час здійснення досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, власному аналізі та баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. По суті заява про вчинення кримінальних правопорушень містить лише суб`єктивний виклад обставин та не містить відомостей, за якими можна визначити наявність елементів об`єктивної сторони кримінальних правопорушень. При цьому, об`єктивних обставин, які б підтвердили чи свідчили про вчинення вказаними особами кримінальних правопорушень, заявником не наведено, а викладені відомості щодо кримінальних правопорушень є лише припущенням скаржника про неправомірність дій.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів ст. 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за ст. 214 КПК України), а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (ст. 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в ст. 2 КПК України.

Слідчий суддя звертає увагу, що ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальні правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може потягти порушення прав конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерел права.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року).

З об`єктивних відомостей, що містяться в матеріалах провадження, а саме з заяви ОСОБА_3 від 18.12.2023 року про кримінальні правопорушення встановлено, що він у вказаній заяві висловлює незгоду з прийнятими процесуальними рішенням та діями посадових осіб, які здійснювали досудові розслідування у ряді кримінальних проваджень, процесуальними керівниками та незгоду з наданою оцінкою зібраних доказів. При цьому, подана ним заява не містить обставин, які б підтверджували чи свідчили про вчинення вказаними в ній посадовими особами кримінальних правопорушень.

Таким чином, оскільки заява ОСОБА_3 про злочини від 18.12.2023 року не містить достатніх та конкретних даних чи відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, слідчий суддя приходить до висновку, що невнесення посадовою особою Харківської обласної прокуратури, визначеної у встановленому законом порядку, відомостей за його заявою від 18.12.2023, 25.12.2023, 26.12.2023 року не є протиправним, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1