ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1017/24 Справа № 204/3928/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника

арештованого майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє у інтересах власниці майна ОСОБА_8 , поданою на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 від 13.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року було задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про арешт майна, яке подане в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 від 13.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364 КК України та накладено арешт на земельну ділянку, з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0, 5 га, що перебуває у власності ОСОБА_8 , тимчасово позбавивши будь-яких осіб права на відчуження, користування та розпорядження вказаним вище майном, заборонивши пошкоджувати, псувати, знищувати, перетворювати вказане майно, здійснювати будівництво будівель, споруд та будь-яких огороджень на земельній ділянці, а також перешкоджати загальному водокористуванню водоймою («Голубе озеро»), що межує з земельною ділянкою.

Заборонено вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки, з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0, 5 га.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці ОСОБА_9 , виконуючи роль виконавця отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи підроблені документи, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №148441 від 13.06.2001 року, відповідно до якого вказаний офіційний документ виданий на ім`я ОСОБА_9 , який мешкає у місті Дніпродзержинськ за адресою: АДРЕСА_1 , виданий нібито на підставі рішення сесії Єлизаветівської сільської ради від 13.06.2001 року. В подальшому, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснював свою професійну діяльність державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської область ОСОБА_10 , ОСОБА_9 подав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34499389 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2,3 га з кадастровим номером :03:003:0181, яка розташована в Дніпропетровській області, Петриківському районі, Єлизаветівській сільській раді, на підставі якого державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської область ОСОБА_10 вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію щодо реєстрації права власності вказаної земельної ділянки за ОСОБА_9 , у зв`язку з чим у останнього виникло право власності на неї, тобто ОСОБА_9 набути право власності на земельну ділянку, ринкова вартість якої станом на 11.06.2019 року складала 1 778 406,00 грн., у зв`язку з чим Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області завдано збитків на загальну суму 1 778 406,00 гривень.

24.06.2019 року ОСОБА_9 , перебуваючи у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою легалізації незаконно набутої у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0181 продав ділянку з кадастровим номером :03:003:0181, площею 2,3 га, шляхом укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №651, третій особі за грошові кошти в сумі 29 900 гривень.

18.04.2024 року у порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

11.09.2019 року відділом у Петриківському районі Міськрайонного управління у Петриківському районі та у м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було зареєстровано три земельні ділянки (утворені в результаті поділу земельної ділянки :03:003:0181, площею 2,3 га), а саме: земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0182, площею 1,5 га; земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0,5 га; земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0565, площею 0,3 га.

Враховуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0, 5 га, є матеріальним об`єктом, який зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмет, що був об`єктом кримінально протиправних дій, та фактично набутий кримінально протиправним шляхом або отриманий юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, вищевказана земельна ділянка постановою слідчого від 27.03.2024 року визнана речовим доказом.

Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0, 5 га є ОСОБА_8 .

Слідчий суддя задовольняючи клопотання прокурора мотивував свої висновки тим, що доводи органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, а саме з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а також з метою запобігання можливості його знищення, використання, перетворення, відчуження є обґрунтованими, а правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України - збереження речових доказів.

На ухвалу слідчого судді представник власника арештованого майна - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із проханням про скасування ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0, 5 га, що перебуває у власності ОСОБА_8 .

В обгрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що у відповідності до положень ч.10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від13.11.2020 року у справі №187/2013/19, яке залишено без змін після перегляду у апеляційному та касаційному порядках, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 володіють вищезазначеними земельними ділянками на законних підставах. За такого, вбачається, що ОСОБА_8 є добросовісним набувачем земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0, 5 га що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Стороною обвинувачення у поданому клопотанні не у повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення його збереження, як речових доказів у межах даного кримінального провадження.

Апелянт звертає увагу, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000323 від 13.07.2022 року триває з 13.07.2022 року, тобто більше ніж 1,5 роки. І лише 19.04.2024 року прокурор звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно.

Додатково наголошує, що слідчий, навіть при умові достатності підстав вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, не має повноважень просити суд накласти арешт на майно особи, яка не є підозрюваною у межах даного кримінального провадження.

Крім того, при накладенні арешту на майно, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.173 КПК України, не оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя залишив без уваги той факт, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0,5 га знаходиться майно, яке належить ОСОБА_8 і яка, враховуючи ухвалу слідчого судді, не зможе здійснювати його охорону та належне зберігання від дій третіх осіб, у тому числі від крадіжки та пошкодження.

При цьому об`єкти нерухомості, які знаходяться на цій земельній ділянки, а саме: комплекс будівель та споруд не були визначені як речовий доказ.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 є пенсіонеркою, будь якого іншого виду доходу не має та не має можливості сплачувати усі обов`язкові податки та збори щодо арештованої земельної ділянки.

Окрім того матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів, що існує на теперішній час потреба в застосуванні арешту майна.

Під час апеляційного розгляду:

- представник власниці арештованого майна ОСОБА_7 підтримав доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати і відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив рішення слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження про розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону не у повному обсязі.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого:

1)збереження речових доказів.

При цьому у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу, тобто матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Так, згідно із наданими до клопотання прокурора матеріалами вбачається, що у провадженні СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000323 від 13.07.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановою слідчого від 27 березня 2024 року, земельну ділянку, з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0,5 га визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000323.

Варто зауважити на тому, що навіть при наявності в матеріалах справи постанови про визнання речовими доказами вилученого майна, остання не може слугувати безумовною підставою для накладення на нього арешту, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Клопотання прокурора про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові (законні) підстави для здійснення арешту зазначеного у ньому майна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що на зазначене майно рішенням слідчого судді було обґрунтовано, з дотриманням вимог діючого законодавства накладено арешт, з метою збереження речових доказів.

Аналізуючи викладені в ухвалі слідчого судді обставини, колегія суддів вважає, що ані органом досудового розслідування, ані судом першої інстанції під час постановлення свого рішення не наведено достатніх підстав, що обґрунтовують необхідність накладення арешту на земельну ділянку, з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_8 із забороною відчуження, користування та розпорядження, а очевидна істотна причина для утримання цього рухомого майна державою відсутня.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Також приймається до уваги той факт, що вказана в ухвалі суду земельна ділянка використовується власником, на території вказаної ділянки перебувають інші споруди, які також використовуються власницею, і її арешт унеможливлює подальше використання, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 173 КПК України щодо необхідності застосування у кримінальному провадженні найменш обтяжливого способу арешту майна.

Якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, передбачені ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешт.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника власника майна є такими, що підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню на підставі ст.422 КПК України, із постановою нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року про накладення арешту на майно, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0, 5 га, що перебуває у власності ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000323 від 13.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000323, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку, з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0,5 га, що перебуває у власності ОСОБА_8 із забороною відчуження та розпорядження та заборонити вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки, з кадастровим номером :03:003:0183, площею 0,5 га.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4