Єдиний унікальний номер 205/7426/20
1-кп/205/693/24
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/693/24 Справа № 205/7426/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження під час розгляду кримінального провадження №0000069 від 21.08.2013 стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, українця, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 13.12.2006 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (надалі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 07.00 год., знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , за місцем мешкання раніше знайомої ОСОБА_5 , де в нього виник кримінально-протиправний умисел, на вчинення таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, пройшов до приміщення кухні вказаної квартири де на підлозі побачив ноутбук фірми «Asus» модель «X5DIJ» вартість якого складає 2975 гривень та який належить ОСОБА_5 , та який визначив, як об`єкт свого злочинного посягання, після чого взяв вказаний ноутбук до рук, пройшов до кімнати вказаної квартири та з шафи взяв 100 доларів США, еквівалентно 799,30 гривень по курсу НБУ (станом на 11.08.2012), та утримуючи вказане майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Після чого, ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму в розмірі 3774 гривень 30 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, тобто у зв`язку з закінченням строків давності. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що з моменту вчинення ним даного кримінального правопорушення пройшло більше п`яти років, а тому наявні законні підстави для звільнення його від відповідальності.

Прокурор не заперечував проти звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) в цій частині.

Потерпіла до зали суду не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, що не перешкоджає розгляду клопотання за відсутності потерпілої.

Заслухавши заявлене клопотання, думку сторін кримінального провадження, які підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

За змістом статті 285 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі 735/1121/20 ).

Строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав є: (1) якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності; (2) якщо протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); (3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); (4) законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 11 серпня 2012 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2013 року обвинуваченого ОСОБА_3 було оголошено у розшук, а кримінальне провадження стосовно нього зупинено, а постановою суду від 10 липня 2013 року відновлено розгляд кримінального провадження.

В подальшому, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2013 року кримінальну справу стосовно ОСОБА_3 було направлено для проведення додаткового розслідування, зокрема для встановлення місця знаходження обвинуваченого.

Постановою слідчого від 30.08.2013 було зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні, а постановою від 27.08.2020 досудове розслідування було відновлено.

В подальшому, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року обвинуваченого ОСОБА_3 знову було оголошено у розшук, після чого останнього затримано та доставлено у судове засідання 15 лютого 2024 року.

Таким чином, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 ухилявся від досудового розслідування та суду в періоди з 21.02.2013 по 10.07.2013, з 30.08.2013 по 27.08.2020 та з 10.10.2023 по 15.02.2024.

Відтак, загальний період ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від органа досудового розслідування від суду складає 7 років 6 місяців 22 дні, а строки давності з моменту вчинення ним кримінального правопорушення до моменту прийняття рішення, подовжений на період ухилення складає 3 роки 9 місяців 13 днів.

Водночас, вирішуючи питання про зупинення строків притягнення до кримінальної відповідальності суд враховує таке.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з огляду на ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, котра ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність є персоніфікованою, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ККС ВС від 24.07.2019 у справі №725/2356/16-к, при з`ясуванні того, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК в разі, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови належного повідомлення їй про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошують його розшук.

Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме собою ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

З цих підстав суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_3 не ухилявся від явки до суду, а, як свідчать його пояснення перебував постійно вдома, повістки про виклик до слідчого або суду не отримував у зв`язку з тим, що прокурором було зазначено неправильну адресу його місця проживання.

Прокурор в судовому засіданні вказав на відсутність оперативно-розшукової справи та не надав суду об`єктивних даних, які б свідчили про ухилення ОСОБА_3 від суду.

Таким чином, суд позбавлений можливості стверджувати про те, що обвинувачений ухилявся від явки до суду, що було б підставою для зупинення строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

З огляду на зазначене та оскільки у даному кримінальному провадженні диференційований строк притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК, закінчився 12 серпня 2017 року, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норм матеріального та процесуального закону, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 - 4 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Під час розгляду кримінального провадження встановлені матеріальні та процесуальні підставі для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності переривався у зв`язку з вчиненням нового злочину.

Отже, станом на час розгляду кримінального провадження та постановлення цієї ухвали 15 лютого 2024 року, сплинув п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, визначений в ст. 49 КК, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Судом, відповідно до ст. 285 КПК ОСОБА_3 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений підтримав своє клопотання, наполягав на його задоволенні та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.

При цьому, обвинувачений підтвердив, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Отже, встановлення вищевикладених обставин є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Тільки у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ч. 3 ст. 285 КПК).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 знайшли своє повне підтвердження під час розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим воно підлягає задоволенню, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК має бути закрито.

Крім цього, під час досудового розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування було понесено процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта для проведення судової товарознавчої експертизи.

Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту (Постанова ОП ККС ВС від 12.09.2022 у справі №203/241/17).

Таким чином, суд вважає за необхідне також вирішити питання про віднесення процесуальних витрат, понесених у цьому кримінальному провадженні на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів вирішуються судом в порядку, передбаченому ст. 100 КПК.

Керуючись ст. ст. 284, 285, 370, 372 КПК, 49 КК, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК у зв`язку з закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000069 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта за проведення судової товарознавчої експертизи №3896-20 від 17.09.2020 у розмірі 326 гривень 88 копійок віднести на рахунок держави.

Речові докази, якими визнано ноутбук марки «Асус», автомобіль марки «ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 вважати повернутими за належністю.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1