Справа № 445/569/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/121/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої - судді - ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року про накладення арешту на майно,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_6

встановила:

ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року задоволено частково клопотання старшого слідчого СВ Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 .

Накладено арешт на 1/3 частки в квартирі АДРЕСА_1 , яка належать підозрюваній ОСОБА_6 в частці 1/3.

Контроль за виконанням ухвали покладено на старшого слідчого СВ Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 .

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя, зокрема, вказав, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи осіб, вважав, що клопотання підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі частки власності квартири, належної підозрюваній.

На дану ухвалу слідчого судді підозрювана ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити по справі нову ухвалу, згідно з якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваній ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі зокрема зазначає, що поза увагою суду було залишено її доводи так і доводи захисника про відсутність у клопотанні слідчого ОСОБА_9 будь-яких обгрунтованих підстав та мети необхідності накладення арешту майна в розумінні вимог ст. 170 КПК України.

Вказує, що належна їй частка у вищевказаній квартирі не є речовим доказом по справі, спеціальна конфіскація за вчинення даного кримінального правопорушення не передбачена, санкція статті не передбачає конфіскацію майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, правопорушення.

Щодо можливості накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) - п.4 ч.2 ст.170 КПК України, то вважає, що поза увагою суду залишено той факт, що вона лише підозрююся у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило тяжкі наслідки.

Звертає увагу, що цивільний позов по справі не заявлено.

Наголошує, що слідчим до клопотання про арешт майна додано витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000022, згідно якого у даному кримінальному провадженні оголошено підозру іншим особам за ч.4 ст.191 КК України, що має суттєве значення для вирішення питання про можливість задоволення клопотання слідчого від 15.01.2024 року про необхідність накладення арешту на належне їй на праві власності майно - 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, виступ підозрюваної та її захисника про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги підозрюваної, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, саме щодо майна, власником якого є ОСОБА_6 .

Так, як вбачається з матеріалів клопотання, 04 січня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Кома Прибайкальського району Бурятської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки, росіянці, громадянці України, раніше не судимій, зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 , інженеру технічного нагляду фізичної особи-підприємець « ОСОБА_6 » (РНОКПП - НОМЕР_1 ) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

На час розгляду клопотання про накладення арешту на майно та на час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді відсутній цивільний позов, при цьому в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор ствердив, що цивільного позову немає.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Однак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Отже, не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених п.4 ч.2 ст.170 КПК України, про які вказано у клопотанні, крім цього, в суді апеляційної інстанції прокурор ствердив, що цивільний позов в цьому кримінальному провадженні не заявлено.

Відтак, 1/3 частки в квартирі АДРЕСА_1 , яка належать підозрюваній ОСОБА_6 в частці 1/3, не підпадає під жодну із перелічених у ст.170 КПК України підстав накладення арешту, таку на думку апеляційного суду арештовано безпідставно, без належних на це мотивів та мети.

Також колегія суддів звертає увагу, що ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення відповідно ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

Відтак, з урахуванням вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що є власністю ОСОБА_6 , для забезпечення цивільного позову, що відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді, якою накладено арешт на таке майно.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, такі, на думку колегії суддів, свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, оскільки клопотання слідчого щодо арешту майна ОСОБА_6 внесено з порушенням ст.171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням даного кримінального провадження.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_6 - задоволити.

Ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 18 січня 2024 року про накладення арешту на майно - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , що погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000022 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3