ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/1203/20
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/16/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000514 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цюрупинськ Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_8 визнано у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 31 березня 2020 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі починаючи з 31 березня 2020 року по день набрання вироком законної сили.

Продовжено щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому , що він 31.03.2020 року близько 11:00 годин умисно з корисливого мотиву перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я та погрозою застосування такого насильства потерпілій ОСОБА_9 , яке виразилось у нанесені одного удару палицею по голові, що спричинило забійну рану волосистої частини голови та у подальшому погрозі ножем та нанесенням ним тілесних ушкоджень у вигляді множинних різаних ран кистей рук в наслідок чого остання отримала тілесні ушкодження які згідно висновку експертизи № 211 від 08.05.2020 виданої «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської обласної ради, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, в результаті чого заволодів півлітровою пластиковою пляшкою горілки, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення і розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та погрозою застосування такого насильства (розбій).

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити новий вирок та призначити мінімальний розмір покарання відповідно до санкції ч.1 ст. 187 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Вказує, що протягом всього судового слідства обвинувачений давав показання , що аналогічні показанням на досудовому слідстві, які відповідали його сприйняттю події нападу на потерпілу ОСОБА_9 . Ці показання правильно відображені у вироку.

Так як ОСОБА_8 в момент нападу знаходився у хворобливому стані викликаному захворюванням на хронічний алкоголізм, з його пояснень він мав всі ознаки абстинетного синдрому, який характеризується психічними та фізичними порушеннями в організмі людини, то суд об`єктивно при встановлені події посилався на покази потерпілої.

Однак захист не погоджується з тим, що покази обвинуваченого є обраним способом захисту з метою уникнення відповідальності та не виключають того факту , що спочатку обвинувачений просив у потерпілої дати йому пляшку горілки, щоб «похмелитися», а вже після відмови скоїв на неї напад.

Вважає, що обвинувачений частково визнав свою провину , але в силу змін у психічному та фізичному стані в момент скоєння нападу не міг повністю з критичним відношенням до власної поведінки викласти події в їх послідовності. У психіці обвинуваченого його власні дії та дії потерпілої збереглися частково, можливо обвинувачений був у стадії марення чи іншому хворобливому стані .

Вважає, що обвинувачений підтвердив власну активність у вчиненні інкримінованого йому злочину, обвинувачений вказав про причину конфлікту , визнав , що саме він був ініціатором конфлікту і його протиправні дії стали наслідком проявів абстинентного синдрому на ранок після чергового вживання спиртних напоїв на фоні захворювання на алкоголізм, що підтверджується довідками лікаря нарколога.

Обвинувачений визнав, що різані покарання потерпілій спричинив саме він кухонним ножем, але обставини спричинення виклав некритично__ так як не може зробити висновок про умисел з огляду на розлади психіки , тобто через відсутність можливостей для глибокого аналізу своїх дій , відшукання їх первопричин та наслідків.

Вказує, що не погоджується із висновком суду про те , що обвинувачений дав неправдиві свідчення з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Захисник вказує, що суд призначив надмірно суворе покарання , так як він частково визнав свою вину , є несудимим, знаходився у хворобливому стані, має стійкі соціальні зв`язки - матір похилого віку, пенсіонера за віком , з якою проживає разом та сестру, з потерпілою тривалий час знайомий та знаходиться у нормальних сусідських стосунках.

Вважає, що для виправлення ОСОБА_8 буде достатнім покарання ближче до нижчої межі санкції ч.1 ст. 187 КК.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав прохання захисника в апеляційній скарзі про призначення йому більш м`якого покарання.

Прокурор вказав на відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог .

Потерпіла в судове засідання не з`явилася , причини неявки не повідомила, її неприбуття відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник, як видно не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 187 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Колегія суддів переглядає вирок в межах апеляційних вимог в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Захисник в апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Як слідує із вироку, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При призначені обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; наявність обставини, що обтяжує покарання; особу винного, відсутність непогашених судимостей, перебування на обліку у лікаря-нарколога внаслідок алкогольної залежності, тяжкість вчиненого, з метою його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну суворість не знайшли свого підтвердження.

Твердження захисника про те, що суд не в повній мірі врахував при призначенні відношення обвинуваченого до скоєного та помилково розцінив показання обвинуваченого як обраний спосіб захисту , а також сукупність відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Суд першої інстанції в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини.

Як видно з обвинувального акта на стадії досудового розслідування не встановлено обставин, що пом`якшують покарання.

Не встановив таких обставин і суд під час розгляду провадження.

Як видно, під час розгляду провадження в суді обвинувачений не висловив щирий жаль та осуд своєї поведінки, відсутні відомості про те, що він намагався чим мав бажання виправити наслідки вчиненого.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 повною мірою врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також наслідки дій обвинуваченого та сукупність відомостей про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного .

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не є достатніми для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянт не навів.

На переконання колегії суддів, обставини , на які посилається захисник , були враховані судом, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та ступінь їх суспільної небезпеки та не є достатніми для того, щоб пом`якшити призначене судом покарання.

Як видно обвинувачений не працює, офіційного джерела доходів не має, в силу ст. 89 КК раніше не судимий, не одружений , дітей та утриманців не має, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Відомості про особу обвинуваченого в їх сукупності та тяжкість інкримінованого злочину , його суспільна небезпечність , відсутність обставин що пом`якшують покарання та наявність обставини , що обтяжує покарання не дають підстави для висновку про те, що суд призначив ОСОБА_8 надмірно суворе покарання, як на те вказує захисник.

Наявність у обвинуваченого матері похилого віку та сестри , на що посилається апелянт, не можуть бути визнані тими обставинами, які б знижували суспільну небезпеку скоєного злочину, та такими, що тісно пов`язані із вчиненням злочину та не можуть бути визнані підставами для пом`якшення призначеного покарання.

Посилання захисника на те, що обвинувачений не висловив критичного ставлення щодо свої дій та їх наслідків внаслідок перебування у хворобливому стані , викликаному хронічним вживанням алкоголю, не знайшли свого підтвердження.

За клопотанням сторони захисту під час апеляційного розгляду було призначено судову психіатричну експертизу. Згідно з висновком судово- психіатричного експерта № 50 від 29.04.2021 року ОСОБА_8 психічними захворюваннями в сенсі ст. 19 КК не страждав і не страждає, виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, на даний час утримання , але в умовах, що виключають вживання. У період часу, що відносяться до інкримінованого йому діяння 31.03.2020 року у нього не було будь- якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності , тоді міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. У теперішній час він також може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник не навів.

Суд навів переконливі мотиви свого рішення в частині призначення покарання і доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Доводи захисника, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, підвищену суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів не свідчать про істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими протиправними діяннями, як і не свідчать про наявність правових підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання. За таких обставин, у цьому провадженні не вбачається підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому відповідає ст. 50, 65 КК, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційній скарзі суд не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку , що вирок суду першої інстанції з підстав зазначених в апеляційній скарзі захисника зміні не підлягає, тому у задоволенні апеляційних вимог належить відмовити.

Викладені обвинуваченим письмові «заперечення на апеляційну скаргу» , які фактично є доповненням до апеляційної скарги захисника , в силу ст. 403, ч.1 ст. 404 КПК не можуть бути предметом апеляційного розгляду, оскільки доповнення до апеляційної скарги можуть бути внесені лише особою, яка її подала. Обвинувачений ОСОБА_8 апеляційну скаргу на вирок суду не подавав.

Обвинувачений у «запереченнях на апеляційну скаргу » вказує на те, що щиро розкаюється у тому , що сталося, та розуміє, що це сталося внаслідок зловживання ним алкогольними напоями.

Вказує, що міра призначеного покарання , яка була призначена судом на підставі суперечливих показань потерпілої, є надмірно суворою.

Вказує, що не бив потерпілу по голові палкою, ножем їй не погрожував , а порізалася потерпіла тоді як вихоплювала ніж з його рук. Зазначає що показання потерпілої є суперечливими. Вказував, що необхідно його дії перекваліфікувати на ч.1 ст. 296 КК або ж пом`якшити призначене судом покарання.

Таку позицію обвинуваченого колегія суддів розцінює як відсутність критичного ставлення до скоєного.

Під час апеляційного розгляду в цілому погодився із доводами та вимогами апеляційної скарги. Просив призначити йому більш м`яке покарання.

Як видно із вироку , суд ретельно перевірив та проаналізував аналогічні доводи обвинуваченого на свій захист , та навів переконливі мотиви чому не прийняв їх до уваги, як такі, що спростовуються сукупністю досліджених та покладених судом в основу вироку доказів.

Обставин, які б ставили під сумнів достовірність показань потерпілої, як видно , судом не встановлено. Її показання узгоджуються з сукупністю інших доказів.

Суд навів у вироку оцінку доказам з точки зору їх допустимості , належності та достовірності з дотриманням вимог ст. 26, 22 КПК.

Істотних порушень вимог КПК , які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни вироку в апеляційній скарзі не наведено.

Прохання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який продовжено до набрання вироком законної сили на більш м`який , позбавлене належного обґрунтування та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього час протягом 3-х місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4