Справа № 642/793/24
Провадження № 1-кс/642/617/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2024 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 від 16.02.2024 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000846 від 14.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії, а саме вжити процесуальних дій відповідно до ст.55 КПК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що в ході досудового розслідування вищезазначеного кримінального провадження 15.02.2024 року він звернувся до слідчого ДБР ОСОБА_4 з клопотаннями про залучення його у якості потерпілого у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000846 від 14.02.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.255 КК України.

ОСОБА_3 зазначає, що права і обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Незважаючи на вищезазначене ним, 16.02.2024 року ним була отримана від слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 постанова від 16.02.2024 року, про відмову у визнанні його потерпілим .

Скаржник вважає, що вищевказана постанова слідчого від 16.02.2024 року про відмову у задоволенні поданого ним клопотання є незаконною, необґрунтованою, такою, що була винесена передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, такою, що порушує його права та законні інтереси, та підлягаючою скасуванню.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явився, про дату, місце та час розгляду скарги був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути подану ним скаргу у його відсутність та задовольнити її.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя, з урахуванням отриманої заяви ОСОБА_3 вважає можливим розглянути скаргу у відсутність заявника та слідчого.

Дослідивши скаргу з додатками, долучені документи, перевіривши надані слідчою матеріали кримінального провадження разом з оскаржуваною постановою, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000846 від 14.02.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.255 КК України .

15.02.2024 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого ДБР ОСОБА_4 з клопотаннями про залучення його у якості потерпілого у кримінальному провадженні.

16.02.2024 року слідчим Другого слідчого відділу ( з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 була винесена постанова про відмову у визнанні його потерпілим .

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчий, відповідно до вимог ст. 55 КПК України, мотивував відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, оскільки під час досудового розслідування та на даний час не здобуто будь-яких об`єктивних даних, якіб свідчили про наявність спричинення ОСОБА_3 окремими службовими особами СУ ГУНП в Харківській області та Харківської обласної прокуратури, будь-якої моральної, фізичної або майнової шкоди .

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють її відмову, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Аналіз наявних у слідчого судді матеріалів скарги свідчить про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані слідчим при прийнятті рішення про відмову в задоволенні клопотання.

Слідчий суддя не погоджується з такою позицію слідчого, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:

місце і час прийняття постанови;

прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;

мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст прийнятого процесуального рішення;

місце та час (строки) його виконання;

особу, якій належить виконати постанову;

можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова прокурора відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Частиною першою ст.55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Разом з тим у частині 5 даної статті визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

При цьому очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи з обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим.

Відповідно до ст. 110 КПК України, в постанові слідчого обов`язково повинні бути зазначені зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття рішення, їх обґрунтування.

Статтею 255 КК України передбачена кримінальна відповідальність за створення, керівництво злочинною спільнотою або злочинною організацією, а також участь у ній.

Свою постанову слідчий обґрунтовував тим, що під час досудового розслідування та на даний час не здобуто будь-яких об`єктивних даних, якіб свідчили про наявність спричинення ОСОБА_3 окремими службовими особами СУ ГУНП в Харківській області та Харківської обласної прокуратури, будь-якої моральної, фізичної або майнової шкоди .

Суд вважає, що висновки в оскаржуваній постанові відповідають фактично встановленим обставинам і їм дана правильна кримінально-правова оцінка, оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою, тому підстави для скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні відсутні.

Отже, на момент винесення слідчим оскаржуваної постанови про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , органом досудового розслідування не було здобуто достатньо доказів того, що останньому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Слід зазначити, що наявність постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим не перешкоджає в подальшому визнати ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні при наявності для цього підстав.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу на те, що права ОСОБА_3 не обмежуються, оскільки визнання потерпілим може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) вид і розмір шкоди, що була завдана кримінальним правопорушенням.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 55, 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтаві, ОСОБА_4 від 16.02.2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000846 від 14.02.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.255 КК України, та зобов`язання вчинити певні дії, а саме вжити процесуальних дій відповідно до ст.55 КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає , однак заперечення проти цієї ухвали можуть бути включенні до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1