Справа № 195/424/24
Провадження № 1-кс/195/103/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( про арешт майна )

12.03.2024 року с-ще Томаківка

Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

дізнавача СД ВП № 3 НРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання дізнавача СД відділення поліції №3 Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 07.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

до Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання дізнавача СД відділення поліції №3 Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 07.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, про арешт майна, а саме: причіп металевий зеленого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , з металобрухтом та вагами.

Клопотання обгрунтовано тим, що 07.03.2024 року зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що фізична особа ОСОБА_5 на території сіл Томаківської територіальної громади Нікопольського району здійснювала незаконний прийом брухту чорних металів (ЄО №1512).

Так 07.03.2024 начальником СД ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 дане повідомлення про вчинення кримінального правопорушення було зареєстроване до ЄРДР за № 0000030 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст. 213 КК України за фактом незаконного прийому брухту чорних металів.

07.03.2024 в період часу з 16:00 до 16:45 дізнавачем СД ВП №3 Нікопольського РУП ОСОБА_4 з метою виявлення та вилучення предметів та речей вчинення даного кримінального правопорушення проведено огляд місця події, а саме території місцевості, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, поблизу с. Новоукраїнка, з географічними координатами: 47.7573963, 34.8109344. Оглядом встановлено, що на вказаній території місцевості виявлено легковий автомобіль ВАЗ 2101 з д.р.н. НОМЕР_2 помаранчевого кольору (свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_3 ). Вказаний автомобіль знаходився під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До вказаного автомобіля за допомогою «причіпного» приєднано металевий причіп зеленого кольору з дерев`яними дощечками д.р.н. НОМЕР_1 . Під час огляду особа-водій на вказаний причіп документи не надала. Пасажиром вказаного авто є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вказав, що вказаний причіп належить йому та перебуває у його користуванні, однак документи відсутні.

Під час огляду, не проникаючи до середини, у вказаному причепі виявлено металобрухт, тобто різні речі зовнішніми ознаками схожі на металеві, а також ваги.

Після проведення огляду вказаний причіп з металобрухтом та вагами, автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, були тимчасово вилучені до ВП № 3 Нікопольського РУП за адресою: Дніпропетровська обл., Нікопольський район, смт. Томаківка, вул. Казкова, 3 А.

Виявлені ознаки здійснення незаконного прийому брухту чорних металів фізичними особами без дотримання вимог законодавства щодо державної реєстрації як суб`єкта господарювання, дають підстави вважати про порушення ч.1 ст. 213 КК України.

В ході проведення вказаного огляду місця події було прийнято рішення про тимчасове вилучення причепу металевого зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 з металобрухтом та вагами, а також легкового автомобіля ВАЗ 2101 з д.р.н. НОМЕР_2 помаранчевого кольору та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відомості в ГСЦ МВС про право власності з використанням інформації ІПНП на причеп з реєстраційним номером НОМЕР_1 відсутня, зі слів ОСОБА_7 , знаходиться у користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1 . Документи на ваги відсутні, але зі слів ОСОБА_7 , належать останньому.

Рішення про тимчасове вилучення причепу металевого зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 з металобрухтом та вагами обґрунтовується тим, що відповіднос до ст. 167 КПК України є достатньо підстав вважати, що вони використані як засіб чи знаряддя вчинення злочину та зберегли на собі сліди злочину (п. 1 ч. 1 ст. 167 КПК України), дане рішення про вилучення транспортних засобів прийнято дізнавачем після проведення огляду. У свою чергу, є достатні підстави вважати, що причіп металевого зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 з металобрухтом, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 167 КПК України є предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та відповідно предметом злочину кримінального провадження № 0000030. Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так, 07.03.2024 дізнавачем винесено постанову про визнання предметів речовими доказами та залучення їх до кримінального провадження, а саме:

- Причіп металевий зеленого кольору з реєстраційним номером 4571 ЮД з металобрухтом та вагами.

-Легковий автомобіль ВАЗ 2101 з д.р.н. НОМЕР_2 помаранчевого кольору.

-Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Легковий автомобіль ВАЗ 2101 з д.р.н. НОМЕР_2 помаранчевого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні дізнавач також вказує, що вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, з метою встановлення інших речових доказів та їх належного процесуального вилучення, зокрема: проведення обшуку причепу, а саме підтвердження факту здійснення незаконного прийому брухту чорних металів фізичними особами без дотримання вимог законодавства щодо державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту забезпечити незмінність слідової картини на них.

Власник майна громадянин ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні дізнавач СД ВП № 3 НРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 підтримав клопотання в повному обсязі, на задоволенні клопотання наполягає. Крім того, дізнавач надав суду заяву від громадянина ОСОБА_7 з проханням слухати клопотання без його участі, не заперечує проти накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття у судове засідання власника майна не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження здійснюється за допомогою технічних засобів. Відповідно до вимог ст. 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.

Суд, заслухав думку дізнавача, вивчивши та дослідивши клопотання про арешт майна, додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважає необхідним задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 168 КПК України передбачено порядок тимчасово вилучення майна, а саме: тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наступне:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. наприклад пункт 53 рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Важливим в даних правовідносинах є те, що в кримінальному проваджені арешт допускається в тому числі і з метою забезпечення збереження майна.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

З матеріалів клопотання та наданих до нього додатків вбачається наступне.

Дізнавач СД відділення поліції №3 Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, вказує, що метою накладення арешту на майно є збереження речових доказів по кримінальному провадженню № №0000030, внесеного до ЄРДР 07.03.2024 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 213 КК України.

Відповідно до ВИТЯГУ з ЄРДР 07.03.2024 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000030 з правовою кваліфікацією за ст.213 ч.1 КК України з коротким викладом обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, наступного змісту: фізична особа ОСОБА_5 на території сіл Томаківської територіальної громади Нікопольського району здійснювала незаконний прийом брухту чорних металів.

Згідно протоколу огляду від 07.03.2024 року з 16:00 до 16:45 дізнавачем СД ВП №3 Нікопольського РУП ОСОБА_4 з метою виявлення та вилучення предметів та речей вчинення даного кримінального правопорушення проведено огляд місця події, а саме території місцевості, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, поблизу с. Новоукраїнка, з географічними координатами: 47.7573963, 34.8109344. Оглядом встановлено, що на вказаній території місцевості виявлено легковий автомобіль ВАЗ 2101 з д.р.н. НОМЕР_2 помаранчевого кольору (свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_3 ). Вказаний автомобіль знаходився під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До вказаного автомобіля за допомогою «причіпного» приєднано металевий причіп зеленого кольору з дерев`яними дощечками д.р.н. НОМЕР_1 . Під час огляду особа-водій на вказаний причіп документи не надала. Пасажиром вказаного авто є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вказав, що вказаний причіп належить йому та перебуває у його користуванні, однак документи відсутні. Під час огляду, не проникаючи до середини, у вказаному причепі виявлено металобрухт, тобто різні речі зовнішніми ознаками схожі на металеві, а також ваги. В ході огляду дане майно було вилучено.

Постановою дізнавача від 07.03.2024 року транспортний засіб причіп металевий зеленого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , з металобрухтом та вагами, був визнаний речовим доказом та вилучений, і поміщений до спецмайданчику ВП №3 Нікопольського РУП для збереження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить висновку, що особа, яка звернулась із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, відповідно до вимог ч.3 ст. 170 КПК України та ст.174 КПК України, довела відповідність його критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу та мета такого заходу відповідає інтересам суспільства, вона пов`язана із ефективністю розслідування кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами є законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як вказане майно було виявлено під час огляду місця події, після чого орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна. Дії органів державної влади відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання не було свавільним і задовольнило вимогу законності, тобто, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

За таких обставин, клопотання про накладення арешту майна підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 84, 98, 167, 170-173, 174, 175, 214, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

клопотання дізнавача СД відділення поліції №3 Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 07.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час огляду 07.03.2024 року, та яке визнано речовим доказом відповідно до постанови дізнавача від 07.03.2024 року, а саме:

- причіп металевий зеленого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , з металобрухтом та вагами, та який находиться на зберіганні на майданчику зберігання речових доказів відділення поліції № 3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: вул.Казкова, 3, с-ще Томаківка, Нікопольський район, Дніпропетровська область на підставі квитанції № 4659/2024-030 від 07.03.2024 року.

Заборонити користувачу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право розпорядження, володіння та користування майном.

Повний текст ухвали виготовлено 15.03.2024 року.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суддя: ОСОБА_1

12.03.2024