Справа № 562/4286/18
провадження №1-в/562/87/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"08" липня 2024 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу з питань центру пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Рівненського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області про звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-

в с т а н о в и в:

У поданому в суд поданні заступник начальника Рівненського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_6 просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2018 року покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

У судовому засідання представник органу пробації подання підтримав повністю.

Засуджений у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляд справи завчасно та належним чином, його неявка згідно ч.4 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши думку прокурора, з`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Згідно ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішується судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки, у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Установлено, що вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2018 року, який набрав законної сили 10 січня 2019 року, ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та строк його виконання у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України сплив через два роки, а саме 10 січня 2021 року.

Згідно ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 частини 1 цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, стаття 80 КК України застосовується в разі, якщо в встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Відповідно до приписів ст.152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу. З огляду на це, лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання (постанова Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року в справі № 5-324 кс 15).

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зазначив, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом - судом. Адже, відповідно до частини першої статті 389 КК ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином.

Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою. Зокрема, відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухваленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно.

Наведений правовий висновок ВС України кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі « Фатулласв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєні кримінального злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Станом на 10 січня 2021 року уповноважений орган з питань пробації не отримував від засудженого документ про сплату штрафу в сумі 850 грн., в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, тому підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався, немає

З 12 листопада 2022 року ОСОБА_5 мобілізований до лав Збройних Сил України.

Вище викладене свідчить, що для звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі частини 1 ст. 80 КК України правові перешкоди відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дане подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , засудженого вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2018 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: