Справа № 308/1774/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/94/24, за апеляційними скаргами захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 10.04.2024 без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , співробітника-військовослужбовця, який перебуває на посаді начальника 4 відділу (з дислокацією у м. Мукачеві) 6 управління (з дислокацією у м. Рівне) Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України. З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 23.06.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 по обвинуваченню ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, а також ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2023.

Клопотання мотивовано наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, тому застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченим ОСОБА_6 .

Задовольняючи клопотання прокурора й продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що 27.07.2023 слідчим суддею відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 27.08.2023 включно, який востаннє ухвалою слідчого судді від 19.12.2023 продовжено до 14.02.2024. Враховуючи те, що прокурором доведено, а суд переконався в тому, що з часу обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6

-2-

запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, не відпали, обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам. Крім того, судом взято до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив, у тому числі, особливо тяжкий злочин, (ч. 3 ст. 127 КК), санкція якого передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

В апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_8 порушено питання про скасування ухвали суду від 13.02.2024. В обґрунтування своїх доводів адвокат ОСОБА_8 вказує на незаконність ухвали суду, оскільки викладені у ній висновки є такими, що не відповідають фактичним обставинам. Вказує на те, що статус ОСОБА_6 , як діючого військовослужбовця, виключає можливість його тримання в умовах ДУ «Закарпатська УВП № 9» і цей факт судом проігноровано. Крім того, потерпілий ОСОБА_13 під час судового розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу здійснював систематичний тиск на суд. Заява потерпілого від 26.06.2023 щодо здійснення ОСОБА_6 на нього тиску під час перебування в лікарні має поза процесуальне походження та недобросовісність дій прокурора під час її використання, оскільки жодних даних про окрему реєстрацію кримінального провадження за відповідною заявою прокурора суду надано не було. Також вважає, що процесуальна необхідність у продовжені строку тримання під вартою ОСОБА_6 з огляду на строк тримання під вартою та стадію кримінального провадження суттєво зменшилася та потребує обґрунтування додатковими матеріалами. ОСОБА_6 утримується під вартою з 27.07.2023 досить тривалий час, а саме протягом семи місяців. Також захисником вказується на відсутність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки у ОСОБА_6 відсутня мета й мотиви для вчинення неправомірних дій, спрямованих на ухилення від органу досудового розслідування, а також перешкоджання досудовому розслідуванню в будь-який спосіб. Окрім того, задовольняючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу, судом не враховано ряд відомостей, що характеризують особу підозрюваного, зокрема: вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців, постійного місця роботи, репутацію обвинуваченого, майновий стан, відсутність судимості. ОСОБА_6 має родину, яка повністю залежить від його матеріального стану. До того ж на його утриманні четверо неповнолітніх дітей, непрацююча дружина та хвора матір, яка, окрім пенсії, не має інших джерел для існування, а брат ОСОБА_6 перебуває на службі в ЗСУ та позбавлений можливості забезпечити матеріально свою матір.

В апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_9 порушено питання про скасування ухвали суду від 13.02.2024 та постановлення нової про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного захожу, не пов`язаного з триманням під вартою. В обґрунтування своїх доводів захисник-адвокат ОСОБА_9 вказує на незаконність ухвали суду, оскільки викладені у ній висновки є такими, що не відповідають фактичним обставинам. Статус ОСОБА_6 , як діючого військовослужбовця, виключає можливість його тримання в умовах ДУ «Закарпатська УВП № 9» і цей факт судом проігноровано. Зазначає про неконкретність пред`явленого обвинувачення, оскільки з обвинувального акту не вбачається та не встановлено, які саме тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні, їх характер та локалізація, у зв`язку з чим неможливо стверджувати про заподіяння потерпілому сильного фізичного болю та моральних страждань. Орган досудового розслідування не встановив, які саме тілесні ушкодження міг спричинити ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_13 та, що його дії перебували у причинно-наслідковому зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, що були виявлені у потерпілого, а також відсутні докази, які б підтверджували факт спричинення тілесних

-3-

ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 відносно потерпілого, крім показань останнього. Звертає увагу на недоведеність існування бодай одного з числа ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, заява потерпілого від 26.06.2023 щодо здійснення ОСОБА_6 на нього тиску під час перебування в лікарні має поза процесуальне походження та недобросовісність дій прокурора під час її використання, оскільки жодних даних про окрему реєстрацію кримінального провадження за відповідною заявою прокурора суду надано не було. ОСОБА_6 хворіє, має значні проблеми зі здоров`ям та потребує кваліфікованого лікування. Сторона захисту переконана, що в у умовах попереднього ув`язнення ОСОБА_6 не буде забезпечено належні умови медичного догляду та реабілітації, яких він потребує. Окрім того, задовольняючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу, судом не враховано ряду відомостей, що характеризують особу підозрюваного, зокрема: вік, стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців, в томі числі неповнолітніх та похилого віку, постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан, відсутність судимості.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали суду, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали контрольного провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

За приписами до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

-4-

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень (за ч. 3 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років), дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведення прокурором передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, незаконний вплив на свідків з метою зміни ними показань на його користь, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані у суді першої інстанції. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й про особу обвинуваченого, які б

-5-

давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, в тому числі й ті, на які вказується в апеляційних скаргах сторони захисту, є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційних скарг про те, що прокурором не доведено існування жодного ризику, визначеного у ст. 177 КПК України, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Щодо апеляційних доводів захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 , як військовослужбовець, повинен утримуватись на гауптвахті військової служби правопорядку, а не в умовах слідчого ізолятору, то такі є безпідставними, оскільки вирішення вказаних питань не відносяться до повноважень суду апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу.

Крім того, питання умов тримання під вартою військовослужбовців врегульовано Порядком тримання засуджених, взятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 394 від 03.11.2020, згідно пунктів 1, 2 розділу XI, узяті під варту на підставі ухвали суду військовослужбовці розміщуються саме на гауптвахті військової служби правопорядку.

З огляду на наведене, захід утримання військовослужбовця відповідно до вище зазначеного вище Наказу Міноборони, в умовах гауптвахти, може бути застосований як альтернативний спосіб утримання, але даний підзаконний нормативний акт був прийнятий ще до початку повномасштабних воєнних дій на території України і він не узгоджений з вимогами діючого на даний час кримінального процесуального законодавства, а також можливостями утримання військовослужбовців, що перебувають під вартою на гауптвахті, відповідними військовими установами.

Разом з тим, статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Таким чином, факт перебування обвинуваченого ОСОБА_6 на час апеляційного розгляду в ДУ «Закарпатська УВП № 9 не суперечить вимогам діючого законодавства та не ставить під сумнів законність й обгрунтованість ухвали суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про відсутність у ОСОБА_6 намірів порушувати процесуальні обов`язки, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини не можуть слугувати стримуючим фактором та не спростовують заявлених ризиків та свідчить про неможливість їх уникнення при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки судом здійснено оцінку вказаних даних, в тому числі наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, дружини та чотирьох малолітніх дітей на утриманні, а також батьків дружини, які потребують відповідної допомоги та догляду, позитивної характеристики за місцем служби та даних медичної документації, які не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали суду і, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованих

-6-

кримінальних правопорушень, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами його подальшої належної процесуальної поведінки.

З огляду на вищевикладене, доводи сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Твердження сторони захисту про необхідність врахування ухвали слідчого судді від 14.11.2023 не приймаються до уваги, оскільки вказаною ухвалою слідчого судді лише зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у місті Києві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , однак будь-яких даних про факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового розслідування, захисником ОСОБА_9 не надано.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а тому ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх.

-7-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2024 щодо ОСОБА_10 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді