ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3813/24
провадження № 1-кс/753/754/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2024 ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність службових осіб, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги зазначив, що 14.02.2024 ОСОБА_3 подав до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві заяву про кримінальні правопорушення. Скаржник вважає бездіяльність неправомірною посилаючись на те, що дотепер відомості про кримінальне правопорушення за його заявою до ЄРДР не внесені, в порушення ст. 214 КПК України. Просив зобов`язати внести відомості до ЄРДР за ст.14, 28, (130-115), 162, 361 КК України.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника... Однак враховуючи, що кримінальний процесуальний закон встановлює скорочені терміни розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора (не пізніше 72 годин з моменту надходження скарги), підстав для перенесення судового засідання суд не вбачає.

Слідчий, дізнавач та прокурор також не з`явилися в судове засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Враховуючи скорочені строки розгляду скарги на бездіяльність слідчого, та наявність у розпорядженні слідчого судді необхідних для розгляду скарги матеріалів, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявника, представника органу, бездіяльність якого оскаржується, а також представника прокуратури.

За результатами дослідження матеріалів скарги слідчий суддя дійшов до висновку про її необґрунтованість з таких підстав.

14.02.2024 ОСОБА_3 подав до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення (вх.№ К-416 від 14.02.2024).

Зокрема ОСОБА_3 в заяві повідомив, що 01.11.2023 разом зі співмешканкою ОСОБА_4 винайняв на підставі договору оренди житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , власницею якого є ОСОБА_5 . В період проживання заявнику стало відомо, що власниця квартири надала доступ до вказаного житлового приміщення третім сторонам. Під час ретельного огляду речей і житла виявилось, що з письмового столу зникли деякі процесуальні документи у справі № 335/3185/23, здійснювалось ретельне ознайомлення з матеріалами справ №359/9508/23 та 359/11998/23. Поряд з тим, у ліжку під постільною білизною було виявлено декілька незрозумілих шариків і ганчірку незначних розмірів, від якої надходив специфічний запах, схожий чи маючий властивості хімічно-технічного або медичного походження. Пізніше стало зрозуміло та відчутно на здоров`ї заявника пошкодження системи органів дихання, запалення слизової оболонки порожнини носа, у співмешканки з`явились новоутворення на щитоподібній залозі з постійним запаленням, поява опіків на шкірі в обох, підвищення температури тіла та артеріального тиску. Після вживання раніше приготовленої їжі з холодильника кардинально змінювався стан свідомості на запаморочливий з безліччю наслідків, такі як оніміння кінцівок, нудота, головокружіння, систематичні головні болі, судоми, тремтіння тіла, значне ослаблення чоловічої сили (ерекції) з суттєвим пониженням лібідо. Заявник вважає, що це здійснювалось із метою його зараження та автоматичного зараження співмешканки тяжкими чи навіть невиліковними хворобами, або навіть з метою ліквідувати його, укоротивши життя. Окрім того, заявник гостро акцентує увагу на тому, що маючи технічну освіту, в помешканні чув та відчував низької частоти звукові хвилі (інфразвукові), які ймовірно надходили із заздалегідь розміщеного спец.обладнення з метою відслідковування, прослуховування, а можливо навіть впливу на організм та імунну систему. Розміщення аналогічних спец.засобів заявник підозрює і за адресою своєї реєстрації, де проживають його батьки. Зрештою, в кінці січня 2024 орендодавець ОСОБА_5 з неіснуючих підстав зобов`язала негайно виселитись з квартири до 16.00 год. 01.02.2024. Під час пошуку альтернативного місця проживання, кукловоди разом з орендодавцем ОСОБА_6 , який не є власником квартири, безпідставно відмовляли заявнику, при цьому спочатку погодивши оренду, а потім не піднімали слухавку, чим зав`язали вузол невдачі заявника. В доповнення заявник зазначає, що знайшов відкриту вакансію водія, домовився з роботодавцем про співбесіду на 12.02.2024, проте прибувши на заздалегідь домовлений час і адресу роботодавець йому повідомив, що працівник на вакансію вже знайдений, але оголошення про вакансію публікується до сих пір. Таким чином, заявнику чиняться перешкоди у працевлаштуванні та соціальних сферах загалом.

Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КК України для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Проте, така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 та 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає і Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Відповідно до висновку, який викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30.09.2021 прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Тобто, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 від 02.05.2022 убачається, що він вважає, що невстановлені особи незаконно проникли до його житла та проводили огляд речей, неодноразово здійснювали замах на його життя та здоров`я, шляхом отруєння, а відтак в їх діях наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 14, 28, 115, 130, 162, 361 КК України.

Перевіривши, повідомлені ОСОБА_3 у заяві до органу поліції обставини, слідчий суддя доходить висновку, що вони містять абстрактний характер, не містять достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність в діях невстановлених осіб ознак об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого КК України. Заява ОСОБА_3 хоча і містить наведену ним кваліфікацію, за якою він вважав мали бути внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проте не містить конкретних та реальних фактів, окрім припущень та домислів заявника, які б свідчили, що мало місце вчинення кримінального правопорушення. А, отже, в розумінні ст.214 КК України не може вважатися повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, попередньо оцінивши відомості, викладені у зверненні ОСОБА_3 до органу поліції, та обставини, слідчий суддя доходить до висновку, що вони не містить жодних об`єктивних даних, які би вказували на те, що в діях будь-яких осіб, наявний склад будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого КК України.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_3 містить виключно припущення щодо вчинення відносно нього кримінальних правопорушень невідомими особами, та не містить об`єктивних даних про вчинення вказаними особами кримінальних правопорушень, то слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги, а відтак доходить до висновку, що вказану скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 306-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1