23.04.2024 Справа № 363/1531/24
ВИРОК

Іменем України

23 квітня 2024 року Вишгородським районним судом Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у судовому засіданні в залі суду м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000047 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровсьвий Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ат проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 21.11.2005 року вироком Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі, з випробуванням 2 роки; 16.09.2009 року вироком Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 08.06.2012 за відбуванням покарання; 12.02.2013 року вироком Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, за ч. 2 ст. 289 КК України, до 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна; 27.09.2022 року вироком Оболонським районним судом м. Києва, за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 місяця арешту,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 , 15.03.2024 року (точного часу в ході слідства встановити не виявилося можливим), за допомогою інтернет мережі, а саме мобільного додатку «Телеграм» в бот-каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP у вигляді закладки.

Реалізували свій злочинний умисел, 15.03.2024 (точного часу в ході слідства встановити не виявилося можливим), усвідомлюючи, що придбана речовина PVP є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, тим самим порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів в Україні, а саме всупереч положення ст.ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», ОСОБА_3 , попрямував до місця, на яке йому вказала невстановлена в ході досудового розслідування особа, а саме до місцевого лісу поблизу вулиці Кургузова міста Вишгород, де на земельному покритті під одним з дерев знайшов раніше замовлений прозорий поліетиленовий пакетик із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, після чого помістив до правої кишені суцільного комбінезону в який був одягнений. Таким чином, ОСОБА_3 незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP та розпочала її зберігати.

Так, цього ж дня близько о 18-40 год. ОСОБА_3 йдучи по вулиці Кургузова в місті Вишгород, а саме, рухаючись поблизу будинку № 12, тим самим незаконно зберігаючи при собі особливу небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, для власного вживання без мети збуту, яку за вищевказаних обставин ним було незаконно придбано, був зупинений працівниками поліції з метою перевірки документів.

В ході спілкування, на запитання співробітників поліції про наявність в останнього заборонених речовин та предметів, ОСОБА_3 повідомив про факт зберігання ним психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP.

В ході огляду місця події, дізнавачем вищевказаний прозорий поліетиленовий пакетик із вмістом порошкоподібної речовини, білого кольору, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, вилучено у ОСОБА_3 та поміщено до спеціального пакету.

Згідно висновку експерта від 21.03.2024 року надана на дослідження порошкоподібна речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP в речовині становить 0,282 г.

PVP, згідно зі Списком №2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено». Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

В заяві від 25.03.2024 року щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеній в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами викладеними в обвинувальному акті. ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого кримінального проступку повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 309 КК України, як у незаконному придбанні та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, на підставі чого прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не виявлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше судимий, остання судимість, 27.09.2022 року вироком Оболонським районним судом м. Києва засуджений за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у вигляді одно місяця арешту.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи вчинення обвинуваченим кримінального проступку, особу винного, обставину, що пом`якшує, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд призначає покарання у вигляді арешту в межах санкції ст. 395 КК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При призначенні ОСОБА_3 остаточного покарання суд враховує, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27.09.2022 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді одного місяця арешту. Обвинувачений скоїв нове кримінальне правопорушення не відбувши за переднім вироком покарання.

Приписами ч. 1 ст. 72 КК України встановлено, що при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 72 КК України, покарання у виді арешту переводиться в обмеження волі з співвідношення: 1 дню арешту відповідають 2 дні обмеження волі. Відповідно до Загальної частини Кримінального кодексу України, зокрема, розділу Х «Покарання та його види», кримінальне покарання у виді арешту є менш тяжким видом покарання ніж обмеження волі.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі підлягають стягненню із обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 377, 381, 382 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71, п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27.09.2022 року призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000047, після набрання вироком законної сили, а саме: порошкоподібна речовина, білого кольору містить у своєму складі психотропну речовину - РVР, загальною масою 0,282г. - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3 029,12грн.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізнішедня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1