УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/714/24

Провадження № 1-кс/486/130/2024

04 червня 2024 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Южноукраїнську Миколаївської області, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

У судові засідання, які призначались на 22.04.2024 року та 22.05.2024 року, скаржник жодного разу не з`явився, хоча скаржник був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. При цьому 22.04.2024 року ОСОБА_3 направив до суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Однак, за умовами ч.3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Слідчий в судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. При цьому, у відповідності до ч.3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається із Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», з моменту набрання чинності КПК 2012 року постало питання дій суду в разі неявки особи, яка звернулась зі скаргою, на засідання з розгляду такої скарги, оскільки КПК, крім вимоги щодо обов`язкової участі скаржника, питання дій суду в разі його неявки не регламентує.

Згідно вказаного Узагальнення, у розділі, який регламентує правові наслідки неявки особи, яка подала скаргу, участь якої відповідно до ч.3 ст. 306 КПК є обов`язковою вказано, що у контексті вирішення питання про дії суду в разі відсутності скаржника, який заявив клопотання про розгляд скарги без його участі, а також належним чином повідомленого скаржника, який не з`явився на такий розгляд, слід зважати на те, що слідчим суддям доцільно у таких випадках залишати скаргу без розгляду. У випадку залишення скарги без розгляду скаржник буде мати право повторно звернутися з такою в суд.

Також, слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року та ін.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини та положення Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність залишення скарги ОСОБА_3 без розгляду у зв`язку із неявкою в судове засідання скаржника, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи та на думку суду, станом на 04.06.2024 року, втратив інтерес до предмету спору.

Керуючись ст. ст. 306, 307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого відділення поліції № 3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без розгляду.

Роз`яснити скаржнику його право повторного звернення до суду зі скаргою.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1