Провадження № 1-кп/643/260/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003189 від 09.09.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, не має зареєстрованого місця проживання, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2010 за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, вирок змінено ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.11.2011 - знижено покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишений без змін; згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2018 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців, 17.06.2020 звільнений за відбуттям строку покарання.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

08.09.2023 приблизно о 13-30 год. ОСОБА_5 (обвинувачений) у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 на 90 діб, знаходився неподалік будинку АДРЕСА_2 , де побачив раніше не знайомому йому ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, що слідувала до дому, на шиї якої знаходився ланцюжок із золота 585 проби вагою 11 грамів. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний, протиправний умисел, направлений на відкрите заволодіння цінним майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме вказаним ланцюжком.

Далі ОСОБА_5 , перебуваючи безпосередньо біля сходів під?їзду АДРЕСА_3 , 08.09.2023 приблизно о 13-33 год., реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, в умовах дії воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом відкритого заволодіння чужим майном, без застосування насильства, скориставшись своєю фізичною перевагою і тим фактом, що ОСОБА_6 є особою похилого віку та не зможе чинити опір його противоправним діям, шляхом застосування фізичної сили здійснив різкий поривчастий рух та схопив своєю правою рукою ланцюжок із золота 585 проби вагою 11 грамів, вартістю згідно висновку експерта 18700,00 грн., одягнений на шиї ОСОБА_6 , та шляхом ривку зірвав його.

Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, не бажаючи бути викритим, з місця вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном зник, обернувши його на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 18700,00 грн.

Крім того, 09.09.2023 приблизно о 10-20 год. ОСОБА_5 у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 на 90 діб, знаходився неподалік будинку АДРЕСА_4 , де побачив раніше не знайомому йому ОСОБА_7 , яка є особою похилого віку, що слідувала до дому, на шиї якої знаходився ланцюжок із золота 585 проби вагою 3,08 грамів і хрестик із золота 585 проби вагою 2,09 грамів. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний, протиправний умисел, направлений на відкрите заволодіння цінним майном потерпілої ОСОБА_7 , а саме вказаними ланцюжком та хрестиком.

Далі ОСОБА_5 , перебуваючи безпосередньо біля сходів під?їзду АДРЕСА_5 , 09.09.2023 приблизно о 10-23 год. реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, в умовах дії воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом відкритого заволодіння чужим майном, без застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, скориставшись своєю фізичною перевагою, тим фактом, що ОСОБА_7 є особою похилого віку та не зможе чинити опір його противоправним діям, шляхом застосування фізичної сили здійснив різкий поривчастий рух та схопив своєю правою рукою ланцюжок із золота 585 проби вагою 3,08 грамів, вартістю згідно висновку експерта 5496,69 грн., на якому висів хрестик із золота 585 проби вагою 2,09 грамів, вартістю згідно висновку експерта 3729,90 грн., що одягнені на шиї ОСОБА_7 , та шляхом ривку зірвав вказані ланцюжок та хрестик.

Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, не бажаючи бути викритим, з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, обернувши його на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 9226,59 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_5 за вказаними вище епізодами суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір та вартість викраденого майна. Підтвердив вчинення ним вищезазначених злочинів за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначив, що після ухвалення вироку бажає мобілізуватись до Збройних Сил України.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, викликались до суду належним чином. Надали заяви, згідно з якими просили розглядати кримінальне провадження за їх відсутності.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є раніше судимою особою.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Прокурором було зазначено, що під час досудового розслідування з боку обвинуваченого мали місце активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та щире каяття.

У судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі.

Враховуючи наведене, а також позицію обвинуваченого під час судового провадження, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд визнає вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Мотиви призначення покарання

Враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які не є особливо тяжкими злочинами та не пов`язані із насильством, особу винного, який щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, тобто наявність двох обставини, що пом`якшують покарання, наявність однієї обставини, що обтяжує покарання, доводи обвинуваченого щодо бажання після ухвалення вироку мобілізуватись до Збройних Сил України, суд приходить до висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.09.2023, обвинувачений взятий під варту 15.09.2023.

У судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що взятий під варту 15.09.2023.

Ураховуючи наведене, початок строку відбування покарання обвинуваченому суд обчислює з 15.09.2023, зарахувавши відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання строк попереднього ув`язнення, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.09.2023 відносно обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід в подальшому неодноразово продовжувався Московським районним судом м. Харкова.

Прокурор просила продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого.

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

Обвинувачений згідно даного вироку визнаний винним у вчиненні злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке виконується реально.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 166/313/17, від 13.08.2020 у справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що обвинувачений згідно даного вироку визнається винним у вчиненні шести тяжких злочинів, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря можливого відбування покарання, а також ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою.

Щодо інших питань

Цивільні позови у кримінальному провадженні не пред`явлені.

Питання про процесуальні витрати в загальному розмірі 5496,54 грн., пов`язані з проведенням судових експертиз, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 15.09.2023 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк тримання ОСОБА_5 під вартою (строк попереднього ув`язнення) з 15.09.2023 року, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 5496,54 грн. (п`ять тисяч чотириста дев`яносто шість гривень п`ятдесят чотири копійки).

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.09.2023 року на хрестик із золота.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.09.2023 року на фрагмент (частину) ланцюжка.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 року на наступне майно: спортивну майстерку бренду «Адідас» чорного кольору із білими смугам на рукавах та плямами зеленого і фіолетового кольору; штани спортивні чорного кольору бренду «Найк».

Речовий доказ, а саме хрестик, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 вважати повернутим законному володільцю.

Речовий доказ, а саме фрагмент ланцюжка, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 вважати повернутим законному володільцю.

Речовий доказ, а саме фрагмент ланцюжка із золота приблизною довжиною 1 см, який зберігається в матеріалах досудового розслідування - повернути законному володільцю ОСОБА_7 .

Речовий доказ, а саме спортивну майстерку бренду «Адідас» чорного кольору із білими смугам на рукавах та плямами зеленого і фіолетового кольору, штани спортивні чорного кольору бренду «Найк», передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області - повернути законному володільцю ОСОБА_5 .

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для ОСОБА_5 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1