Справа № 192/1171/24
Провадження № 1-кп/192/125/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000278, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 квітня 2024 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дзержинськ Донецької області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, який має середню освіту, на даний час знаходиться в ДУ «Дніпровськка установа виконання покарань № 4», раніше засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив корисливий злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-XI введено військовий стан на всій території України, який неодноразово продовжувався, а в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2024 № 49/2024 продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, тобто до 13 травня 2024 року.

Так, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, 16 квітня 2024 року приблизно о 22:00 годині, перебуваючи на території подвір?я, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побачив на столі мобільний телефон «Xiaomi Redmi 9A» 2/32GB, вартістю 2 310 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_5 , та який визначив як об?єкт свого злочинного посягання. Далі у ОСОБА_3 виник раптовий умисел на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану.

Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 відвернув свою увагу, реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів з метою особистої наживи, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, таємно, шляхом вільного доступу, зі столу викрав мобільний телефон «Xiaomi Redmi9А» 2/32GB, вартістю 2310 гривень, який належить ОСОБА_5 та покинув місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись вказаним майном на свій власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 2310 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що навесні 2024 року, перед святом Пасхи приблизно о 22 годині 00 хвилин він прибув за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає його знайомий ОСОБА_5 , з яким вони випивали пиво та слухали музику на мобільному телефоні ОСОБА_5 . Потерпілий попросив його на власний смак обирати музику. Побувши деякий час разом з ОСОБА_5 , тримаючи в руках мобільний телефон «Xiaomi Redmi 9A» 2/32GB, він пішов додому, а зранку побачив у себе телефон, який належить потерпілому який він не дозволяв брати із собою. В цей же день ОСОБА_3 пішов до ломбарду і здав цей телефон, а за отримані гроші викупив свій телефон, який був в ломбарді. В судовому засіданні жалкував про вчинене.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав показання, згідно яких навесні 2024 року перед святом ОСОБА_6 до нього додому ввечері прийшов ОСОБА_3 з пляшкою пива, а потерпілий грав у нарди з ОСОБА_7 та слухав музику через телефон на колонці. Після того, як прийшов ОСОБА_3 , то потерпілий дозволив йому обирати музику на телефоні на свій смак, що і робив ОСОБА_8 . Приблизно через 30 хвилин ОСОБА_3 повідомив, що йде додому, а потерпілий пішов відкрити йому калитку. Після того як ОСОБА_3 пішов, то потерпілий повернувся до столу з нардами та помітив, що колонка увімкнена, проте музика не грає та побачив, що телефон відсутній. Він повернувся до калитки та став гукати ОСОБА_3 , однак той не повертався, у зв`язку з чим потерпілий зателефонував на «102» та повідомив про крадіжку, оскільки не дозволяв ОСОБА_3 забирати телефон із собою.

Враховуючи те, що прокурор, обвинувачений та потерпілий не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття. Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті в якості обставин, які пом`якшують покарання вказано щире каяття, обставини, які обтяжують покарання рецидив.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, оскільки обвинувачений в судовому засіданні жалкував про скоєне, та під час досудового розслідування повністю відшкодував завдану шкоду шляхом повернення викраденого майна.

Також суд вважає, що в даній справі наявна обставина, яка обтяжує покарання рецидив кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_3 є раніше судимим згідно вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року за ч.1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення маючи судимість за вчинення умисного злочину, що згідно ст. 34 КК України утворює рецидив.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку згідно вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року, не перебуває в реєстрі наркологічних та психіатричних хворих, військовозобов`язаний, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому вважає, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк буде достатнім для виправлення, оскільки обвинувачений свою вину визнав.

Суд вважає, що підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?,75 КК України відсутні.

На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого вважає, що йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавленні волі на строк п`ять років, про що також просив прокурор в дебатах.

Частиною 3 ст. 78 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

При призначені остаточного покарання за сукупністю вироків, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, який був призначений йому вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року, приєднавши частково невідбуту частину покарання до нового покарання, перерахувавши його згідно вимог ст. 72 КК України, що 3 рокам обмеження волі відповідає 1 рік 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначити покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанови про визнання речових доказів і передачу їх на зберігання від 27 квітня 2024 року диск CD-R з інформацією факту отримання ломбардом «Онікс» від ОСОБА_3 мобільного телефону «Xiaomi Redmi 9A» 2/32GB, було визнано речовим доказом. Вказаний речовий доказ слід залишити на зберігання в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно звіту про фактичні затрати на проведення судово-товарознавчої експертизи від 07 травня 2024 року по даному кримінальному провадженню, витрати на залучення експертів склали 320 гривень 00 копійок. Вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 02 серпня 2024 року.

Суд вважає необхідним застосувати правила ч. 5 ст. 72 КК України, згідно якої один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, оскільки такий запобіжний захід був застосований до обвинуваченого згідно ухвали слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року.

Підстави для зміни або скасування даного виду запобіжного заходу відсутні, а тому відповідно до ст. 331 КПК України такий строк слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів, а строк покарання рахувати з 21 травня 2024 року, зарахувавши таким чином в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк покарання рахувати з 21 травня 2024 року, зарахувавши таким чином в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що одному дню позбавлення волі дорівнює один день попереднього ув`язнення.

Речові докази по справі: CD-R диск з інформацією факту отримання ломбардом «Онікс» від ОСОБА_3 мобільного телефону «Xiaomi Redmi 9A» 2/32GB - залишити зберігати в матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_3 340 (триста сорок) гривень 00 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , продовженого ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів з дня ухвалення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, потерпілому та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1