Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/1476/23
Ружинський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
Іменем України
Ружинський районний суду Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки
м. Києва, громадянки України, українки, з вищою освітою, працюючої
на посаді начальника відділу організації надання адміністративних послуг
Ружинської селищної ради Житомирської області, зареєстрованої та проживаючої
за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України,-
в с т а н о в и в:
До Ружинського районного суду Житомирської області надійшов затверджений обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.
Відповідно до обвинувального акту, 23 лютого 2021 року ОСОБА_4 на підставі розпорядження селищного голови №183-0 від 22.02.2021 року Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області призначено на посаду начальника відділу організації надання адміністративних послуг Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області.
Відповідно до Положення про Центр надання адміністративних послуг Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області як постійно діючого робочого органу керівником Центру як постійно діючого робочого органу є начальник відділу організації надання адміністративних послуг Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області, а до основних завдання керівника Центру (не виключно) належить виконання функцій адміністратора Центру.
На підставі замовлення Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області № 238 від 02.03.2021 року Державним підприємством «Національні інформаційні системи» надано начальнику відділу організації надання адміністративних послуг Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області ОСОБА_4 ідентифікатор доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, тип права доступу: адміністратор, адреса розташування робочого місця: АДРЕСА_2 .
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно статті 1 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» від 05.07.1994 року, в редакції станом на 19.04.2014 року, інформаційна (автоматизована) система організаційно-технічна система, в якій реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів. Порядок доступу до інформації в системі умови отримання користувачем можливості обробляти в системі та правила обробки цієї інформації. Технічний захист інформації вид захисту інформації, спрямований на забезпечення за допомогою інженерно-технічних заходів та/або програмних і технічних засобів унеможливлення та блокування інформації, порушення цілісності та режиму доступу до інформації.
Відповідно до пункту 2 частини 1, пункту 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі Закон) від 01.07.2004 року, в редакції станом на 27.03.2018 року, державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; реєстраційна дія державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.
Пунктом 1 частиною 1 статті 3 Закону встановлені загальні засади державної реєстрації, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону, державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав.
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; формує реєстраційні справи у паперовій формі; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до статті 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 18 Закону, під час проведення державної реєстрації державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Відповідно до частини 4 статті 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до частини 4 статті 18 Закону, датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.
Відповідно до статті 23 Закону, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.
Пунктами 3, 4, 5 частини 1 статті 24 Закону, передбачено підстави для відмови в державній реєстрації прав, серед іншого: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Згідно пункту 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року (далі Порядок № 1127) під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно до оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом 2 пунктом 7 цього Порядку, обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви.
Пунктом 12 Порядку № 1127 під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру Іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.
Відповідно до пункту 14 Порядку №1127, у разі, коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», власник системи надає користувачеві відомості про правила і режим роботи системи та забезпечує йому доступ до інформації в системі відповідно до визначеного порядку доступу.
Згідно пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №1059/5 від 25.06.2015 року «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» в редакції станом на 04.08.2017 року, Державне підприємство «Національні інформаційні системи» є адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. Адміністратор Єдиних та Державних реєстрів здійснює заходи зі створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення реєстрів, відповідає за їх технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, здійснює технічні та технологічні заходи з надання,блокування та анулювання доступу до цих реєстрів,а також інші заходи (дії), передбачені законодавством.
Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.04.2018 року), встановлено, що електронні копії документів повинні бути придатні для сприйняття їх змісту.
Так, у невстановлений слідством день та час, але не пізніше 13.04.2021 року, за невстановлених обставин, у начальника відділу організації надання адміністративних послуг Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області ОСОБА_4 спрямований на несанкціоновані дії з інформацією, що обробляється в автоматизованій системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в порушення посадової інструкції начальника відділу організації надання адміністративних послуг Ружинської селищної ради Бердичівського району від 16.03.2021 року та вимог вищевказаних нормативно-правових актів.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 , які виразились у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчинені особою яка має право доступу до неї кваліфіковані за ч. 1 ст. 362 КК України.
29 травня 2024 до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження. У клопотанні просить звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, на підставі ст.49 КК України. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 підтримали подане захисником клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та наполягали на його задоволенні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, вказавши на наявність законних підстав до цього, зазначивши, що з часу події кримінального правопорушення минуло більше трьох років, а тому у розумінні ст. 49 КК України строки давності по кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.362 КК України, сплили.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність потерпілої сторони.
Суд, дослідивши клопотання захисника обвинуваченої про закриття кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо задоволення вказаного клопотання, вивчивши матеріали судової справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст.284, ч. 3 ст.285, ч. 4 ст.286, ч. 3 ст.288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
Правову позицію з цього приводу висловив Верховний Суд в постанові від 12.11.2019 у справі №566/554/16-к, наголосивши, що виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 362 КК України, яке було скоєне 13.04.2021 р.
Санкція ч.1 ст.362 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років.
Інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 362 КК України, з врахуванням покарання згідно санкції ч.1 ст.362 КК України, встановленої Кримінальним кодексом з огляду на положення ст.12 КК України в редакції закону на момент розгляду судом клопотання є нетяжким злочином.
Згідно положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки, зокрема, три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини.
З огляду на наведене, на час подання клопотання захисником обвинуваченої ОСОБА_4 закінчився трирічний строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
Судом не встановлено обставин на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.
ОСОБА_4 не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебувала.
Із врахуванням викладеного, оскільки з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 362 КК України, минуло більше трьох років, протягом строку давності перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, законом не встановлено заборону щодо застосування давності до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 362 КК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.09.2022 № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
Цивільний позов слід залишити без розгляду та роз`яснити позивачу про можливість вирішення його у цивільному судочинстві, оскільки повний розгляд даного позову у кримінальному провадженні не відбувся.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.12,49,362 КК України, ст.ст.284-286,288,314,369-372,376,392-395,532 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити.
ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.362 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.
Цивільний позов позивача залишити без розгляду, роз`яснивши йому що відповідно до ч.7 ст.128 КПК України він має право звернутися з цивільним позовом повторно, у порядку цивільного судочинства.
Речові докази: оптичний носій інформації CD-R №120078, отриманий на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира №296/6849/23 від 25.07.2023 року в ДП «НАІС), який знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Житомирській області залишити при матеріалах кримінального провадження.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, встановленого КПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено 14.06.2024 року о 15 год.00 хв.

Суддя ОСОБА_1 .