КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіЮрдиг ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 13 березня 2024 року, апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, відносно,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ніжин, Чернігівської обл., громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участі: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволені клопотання слідчого в особливо важливих справах відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 та застосовано до нього запобіжний захід вигляді домашнього арешту в певний час доби, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 20:00 год. до 08:00 год., наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження, тобто до 17 квітня 2024 року, та покладено процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні семи епізодів особливо тяжких злочинів, а саме кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Крім того, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжких злочинів, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування, а також усвідмлюючи можливість призначення такого виду додаткового покарання, як конфіскація майна у разі визнання його винуватим, вживатиме заходів до відчуження належного йому майна на користь інших осіб. Наявність достатніх майнових ресурсів, які він отримує у тому числі внаслідок вчинення кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, а також наявність у ОСОБА_6 тісних зв`язків з одним з організаторів злочинної організації ОСОБА_10 також надасть йому можливість упродовж невизначеного періоду часу змінювати місце свого проживання та/або перебування, а також впливати на учасників кримінального провадження.

Разом з тим, на теперішній час у кримінальному провадженні не проведено увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлено місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані, як речові докази, у кримінальному провадженні.

Також, проведеним на даний час досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення, з метою узгодження дій з реалізації злочинного плану діяльності злочинної організації, активно вживав заходи конспірації та приховування своєї діяльності. Зокрема, підозрюваний використовував мобільні термінали, інші електронні засоби, які за своїм функціоналом дозволяють спілкуватись шляхом направлення зображень і текстових повідомлень. Вказані засоби зв`язку, як знаряддя злочину, містять докази протиправної діяльності підозрюваного та інших його співучасників, а тому, усвідомлюючи важливість доказового значення цих предметів для досудового розслідування, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, підозрюваний матиме можливість вжити заходів до їх приховання, знищення чи спотворення наявної у них інформації, у тому числі використовуючи можливість віддаленого керування інформацією, яка міститься у вказаних засобах зв`язку.

При цьому, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, ОСОБА_6 може безперешкодно відвідувати місця вчинення кримінальних правопорушень, а також вживати заходів з приховування або знищення слідів вчинення кримінальних правопорушень тощо.

Поряд з цим, на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всі місця здійснення та підготовки до вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими учасниками злочинної організації;

На переконання сторони обвинувачення, підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з іншими невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, відомі органу досудового розслідування обставини щодо підготовки та вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на цих осіб. Крім цього, враховуючи важливість та силу доказового значення висновків експертів у цьому провадженні підозрюваний, як особисто так і через інших невстановлених учасників злочинної організації може вдатися до впливу на них з метою дискредитації їх висновків, а також у подальшому може впливати на свідків та експертів, з метою примусити їх до надання неправдивих показань у суді.

Серед іншого, на даний час у кримінальному провадженні існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, може продовжити узгоджувати свої дії з іншими організаторами та учасниками злочинної організації, у тому числі з невстановленими на даний час особами, з метою недопущення викриття себе, як одного з активних учасників злочинної організації, а також з метою перешкоджання органу досудового розслідування у встановленні обставин готування та вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, вчинених у складі злочинної організації.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи не під вартою, усвідомлюючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001001 від 30.11.2022 перебуває в активній стадії та на даний час проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення повного кола осіб, причетних до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зможе сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, інформувати та попереджати таких осіб про їх кримінальне переслідування;

Також, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Вказаний ризик підтверджується характером кримінального правопорушення, у скоєнні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , а саме: вчиненням кримінальних правопорушень, із здійсненням низки узгоджених цілеспрямованих дій упродовж тривалого часу; продуманістю таких дій; цинічністю характеру протиправних дій, результатом яких було неконтрольоване введення учасниками злочинної організації у вільний обіг на території України психотропних речовин в особливо великих розмірах; ризиком завдання непоправної шкоди фізичному та психічному здоров`ю населення у період збройної агресії Російської Федерації; вчиненням кримінальних правопорушень у період запровадження на всій території України правового режиму воєнного стану.

Вказане дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_6 вчиняв кримінальні правопорушення умисно і цілеспрямовано, чітко усвідомлюючи при цьому протиправність власних дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання.

На думку прокурора, інші більш м`які запобіжні заходи не дозволять запобігти існуючим ризикам, оскільки у такому разі ОСОБА_6 матиме можливість і надалі контактувати з особами, причетними до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, особами з числа інших невстановлених на даний час організаторів та учасників злочинної організації, узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, вчинення незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Зокрема, такі контакти можливі як під час особистих зустрічей, так і за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відстежити гласними чи негласними засобами контролю у порядку, передбаченому Главою 21 КПК України.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, а також на даний час є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень, яке розглядається судом.

Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні семи епізодів особливо тяжких злочинів, що підтверджує системність його протиправної поведінки.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення захисників та підозрюваного, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 30 листопада 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001001, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 305, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 364 КК України.

17 лютого 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

19 лютого 2024 року слідчий в особливо важливих справах відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання органу досудового розслідування та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід вигляді домашнього арешту в певний час доби, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 20:00 год. до 08:00 год., наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження, тобто до 17 квітня 2024 року, та покладено процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що долучені до клопотання докази, містять виключно дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу та вважав наявними всі підстави для застосування, у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основними завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор, слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду вказаного клопотання слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірено при розгляді клопотання. При цьому допитано підозрюваного ОСОБА_6 заслухано думку прокурора, позицію захисника, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя зазначив, що в ході розгляду клопотання доведено обгрунтованність підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийшов до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

З таким висновком не погоджується колегія суддів, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить належне виконання ОСОБА_6 перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких прокурором доведено.

На думку колегії суддів, застосовуючи щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, слідчий суддя, в порушення вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону України, не співставив існуючі у справі ризики, характер кримінального правопорушення та його наслідки, з реальною можливістю забезпечити цим запобіжним заходом впевненість у тому, що підозрюваний не буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, про що зазначає в поданій апеляційні скарзі сторона обвинувачення. Тобто висновок слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам є передчасним.

Оцінюючи наведені обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри, заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор звернув увагу на те, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, а також на даний час є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень, яке розглядається судом.

Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні семи епізоді особливо тяжких злочинів, що підтверджує системність його протиправної поведінки.

Колегія суддів дійшла до висновку, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За наведених обставин апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 ,- задовольнити частково.

Ухвалу слідчого Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, відносно ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в особливо важливих справах відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 ,- задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 квітня 2024 року включно.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взяти - під варту у залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_15 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/7782/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_19

Провадження № 11сс/824/2320/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.181 КПК України