В И Р О К

Іменем України

№ 610/2163/24 № 1-кп/610/150/2024
м. Балаклія04 липня 2024 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця: м. Харкова; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; громадянина України; з професійно-технічною освітою; на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді навідника 1 парашутно-десантного відділення 2 парашутно-десантного взводу 6 парашутно-десатної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, військове звання «солдат»; рнокпп НОМЕР_2 ; раніше судимого 3 рази,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

12 червня 2024 року, приблизно о 09.10 годині, за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , на ґрунті неприязні, умисно, кулаком наніс один удар в область надбрівної дуги ОСОБА_4 , заподіявши йому: забійну рану по ходу лівої надбрівної дуги, тобто легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення класифікується як кримінальний проступок.

За правилом ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акті за його відсутності.

До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додані:

1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 2 ст. 125 КК України, як

умисне легке тілесне ушкодження,

що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений: раніше судимий 3 рази; за місцем проживання характеризується посередньо; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра, органі пробації; офіційно не працевлаштований.

Відсутні обставини, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення означає надання особою допомоги у встановленні таких обставин справи, які невідомі органу досудового розслідування.

Натомість таких невідомих обставин обвинувачений не повідомив, всі докази на підтвердження вини були отримані без його жодних активних дій для розкриття кримінального правопорушення, окрім тих відомостей, які були отримані під час проведення слідчих дій, обвинувачений не повідомив жодних інших відомостей.

За усталеною правозастосовною практикою щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї протиправної поведінки. Йому притаманне не просто формальне визнання винуватим тих обставин, які ставляться в провину, та своєї винуватості, а дійсне засудження свого вчинку, готовність змінити спосіб життя і не вчиняти нових правопорушень, яке характеризує поведінку винуватого з позицій її внутрішньої переорієнтації, критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і це має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об'єктивно підтверджують щире каяття особи. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали справи таких даних не містять і судовим розглядом вони також не встановлені, зазначення обвинуваченим про його щире каяття таким не є, носить формальний вигляд, кінцевою метою є сподівання на пом'якшення покарання у такий спосіб.

Натомість встановлено, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вже у 8-ме, має 3 не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості на час вчинення цього кримінального проступку, а загалом таких судимостей на цей час 4, внаслідок чого має значний кримінальний досвід, неодноразово вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням (підставою для чого є переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання), звільнявся від відбування покарання умовно-достроково (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), після ухвалення вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.05.2024 із черговим звільненням від відбування покарання з випробуванням продовжуючи свою злочинну діяльність на деокупованій території, через 2 тижні вчинив цей новий кримінальний проступок в умовах воєнного стану, внаслідок повномасштабної збройної агресії РФ проти України та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, на ґрунті ведення антисоціального способу життя, сам є антисоціальною особистістю, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, тому неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки кримінальне правопорушення і сам обвинувачений за наведених обставин становлять підвищену суспільну небезпеку, хоча є військовослужбовцем і повинен бути прикладом поведінки.

Психологічна переорієнтація обвинуваченого на законослухняну поведінку не відбувається, не змінюються його дотеперішні погляди та установки, він не готовий змінити своє життя і не вчиняти нових злочинів. Його поведінка у динаміці свідчить про стійкість його злочинного умислу.

Хронологія злочинної діяльності обвинуваченого вказує на те, що він не розкаявся, на нього раніше застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, засоби виправлення і ресоціалізації засуджених під час відбування покарання, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Одночасно враховується конструктивна процесуальна поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування, сприяння кримінальному провадженню, його визнавальні показання також покладені в основу обвинувачення, потерпілий не наполягав на суворому покаранні.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити виключно у виді реального обмеження волі, але у мінімальному розмірі санкції.

Згідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За правилом ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 14.06.2021 у справі № 443/806/19: «Попередній вирок» у відповідності до вимог ч. 1 ст. 71 КК України є вирок або вироки, покарання за якими повністю не відбуте особою на час вчинення одного чи декількох нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Згідно правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.06.2020 у справі № 766/39/17 при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Як встановлено ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК).

Відповідно до п. 10 вказаної постанови, виходячи із змісту зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди

мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України.

Як передбачено ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.05.2024 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Вирок законної сили набрав 27.06.2024 (а.с. 105-107).

Тобто цей кримінальний проступок ОСОБА_3 вчинив після ухвалення попереднього вироку від 27.05.2024, але до повного відбуття покарання.

Тому за правилами статей 71, 78 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим новим вироком у вигляді 1 року обмеження волі, яке за правилами ст. 72 КК України відповідає 6 місяцям позбавлення волі, необхідно повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.05.2024 у вигляді 2 років позбавлення волі.

Саме таке покарання є необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, будуть враховані інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

На переконання суду викладені обставини у сукупності та наведені мотиви свідчать про те, що призначення обвинуваченому іншого покарання або із застосуванням положень ст. 69 КК України буде явно м'яким і не буде сприяти його виправленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1.ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши йому покарання 1 рік обмеження волі.

2.На підставі ст. 71, 72, 78 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1