Справа № 715/3748/23
Провадження № 1-кп/715/39/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2024 селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3

захисник ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004414 за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

15.11.2023 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_5 , знаходячись в помешканні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_3 , де діючи умисно, в умовах воєнного стану, який був введений на підставі указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», переслідуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, умисно, протиправно, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось в нанесенні удару кулаком руки по обличчю ОСОБА_6 , завдав їй тілесні ушкодження у вигляді синців у вилицевій ділянці зліва та в підщелепній ділянці зліва та справа, які згідно висновку експерта №799-екс від 17.11.2023 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після чого відкрито викрав з рук останньої мобільний телефон «Samsung», вартість якого, згідно висновку експерта № СЕ-19/126-23/10084 від 24.11.2023 року становить 3172 грн. 53 коп. разом із SIM карткою оператора стільникового зв`язку № НОМЕР_1 , після чого з місця події зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав частково, пояснив, що в 2019 році він познайомився з ОСОБА_7 , з якою почали спілкуватися, а в подальшому вона запросила його до себе додому почати спільно проживати. 01 січня 2022 року він приїхав з своїми речами до ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 , де проживала також мати ОСОБА_7 - ОСОБА_6 Стосунки спочатку були нормальні, однак в подальшому його почали виганяти з будинку, як ОСОБА_7 , так і її мати ОСОБА_6 , при цьому сказали, що він має з`їхати до 01.11.2023 року. Частину речей він вивіз раніше, 15.11.2023 року близько 09 год. він приїхав в будинок ОСОБА_6 , відчинив хвіртку, зайшов на подвір`я, взяв каністру, налив своє паливо, після чого почав годувати качок та хотів налити їм води. На це все вийшла ОСОБА_6 , яка почала сваритися із ним із-за того, що він бере воду з криниці, не зважаючи на її зауваження, він продовжив брати воду з криниці. Після чого вона почала комусь телефонувати, кричати, що вона випустить качок на дорогу, тощо, однак він не звертав увагу на це все і продовжував поїти качок. Після цього, він зайшов в будинок, де ОСОБА_6 відчинила вікно у своїй кімнаті та почала кричати на вулицю, що її вбивають. Він відтягнув її від вікна схопивши за одяг позаду і потягнувши до себе від вікна подалі. Після цього ОСОБА_6 почала розмовляла з своїм братом ОСОБА_8 по мобільному телефону. В ході спілкування ОСОБА_6 передала йому мобільний телефон, щоб він поговорив з ОСОБА_8 , він взяв телефон і вислухав від ОСОБА_8 , що в даному будинку він ніхто, щоб він забрав свої речі. Після розмови, він побачив, що ОСОБА_6 не має в будинку, тому поклав мобільний телефон до кишені куртки та пішов її шукати, щоб дізнатися, де знаходяться його документи та речі. Він побачив ОСОБА_6 на сусідньому подвір`ї, де вона розповідали ОСОБА_9 , що він її убиває, викрав у неї закордонний паспорт. Він зайшов на подвір`я до ОСОБА_10 і попросив ОСОБА_6 дати йому ключ від квартири, що по АДРЕСА_4 , де проживає її далека родичка, де зберігаються його речі, на що ОСОБА_6 йому категорично відмовила в присутності ОСОБА_10 . Після цього він сів в машину та поїхав. Він не наносив тілесні ушкодження по тілу ОСОБА_6 , єдине, коли він відтягував її від вікна, вона чинила йому опір, при цьому вона зашпорталась за спинку дивану і впала на підлогу. По тілу та обличчю він її не бив. Пізніше він згадав, що забув повернути ОСОБА_6 її мобільний телефон, мав намір повернути телефон ОСОБА_6 , однак не встиг, оскільки працівники поліції затримали його та вилучили телефон. Вказав, що шкодує про те, що не повернув телефон ОСОБА_6 оскільки не мав наміру його викрадати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судових засіданнях вказала, що вона проживає в АДРЕСА_3 , разом із донькою ОСОБА_11 , 1984 року народження. В січні 2022 року її донька познайомилась із чоловіком ОСОБА_5 та привела його до них додому. В лютому 2022 року почалась повномасштабна війна і її донька в серпні 2022 року поїхала за кордон на заробітки, а ОСОБА_5 залишився проживати у неї в хаті. У неї склались стосунки із ОСОБА_5 не дуже хороші, він робив все, що хотів, не запитуючи у неї дозвіл. Останнім часом стосунки між ними все погіршувалися. 11 листопада 2023 року вона приїхала додому із санаторію і виявила, що ОСОБА_5 дома не має, окрім того, ніде не було ключів від будинку. Вона поміняла замки 12.11.2023 року. 15.11.2023 року близько 10 год. ОСОБА_5 приїхав додому, був досить злий, зайшов на подвір`я та почав грузити в машину якісь свої речі. Вона вийшла на сходи і побачила, що ОСОБА_5 наливає воду для качок. Вона спокійно сказала йому, щоб він забрав качок, яких привіз, тому що вона не може за ними доглядати. Він піднявся сходами, підпер ногою двері, схопив її за одяг на грудях і з силою штовхнув на підлогу. Вона впала на підлогу горілиць і сильно вдарилась спиною, від чого почав боліти поперек. Вона повернулась, при цьому просила його, щоб він не бив її. Вона піднялась і зайшла в кімнату, у неї в руках був мобільний телефон «Samsung», з якого вона набрала брата, однак поговорити з ним не встигла, тому що ОСОБА_5 вихопив у неї з рук мобільний телефон. Вона відчинила вікно і почала кричати сусідам, щоб вони їй допомогли. Після цього, ОСОБА_5 схопив її за одяг, а потім закрив рот рукою і погрозливим тоном сказав, щоб вона не кричала, тому що задушить її, при цьому він наніс їй удар рукою по обличчю зліва. Після цього, він пішов на кухню говорити по телефону. Вона в свою чергу взяла ключ із сумочки, вибігла на вулицю і побігла до сусідки. За нею побіг ОСОБА_5 , який сильно обзивав її нецензурною лайкою, погрожував їй, що відвезе її в психіатричну лікарню. Після цього, він сів в машину та поїхав. Поліцію викликав її син ОСОБА_12 , якому про даний факт повідомив брат ОСОБА_8 , який чув по телефону що відбувалось. Просила суд покарати ОСОБА_5 згідно норм чинного законодавства.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказала, що вона проживає в АДРЕСА_3 , є сусідкою ОСОБА_6 15 листопада 2023 року близько 10 год. 30 хв. вона, знаходячись в своєму будинку, почула гавкіт собаки тому вирішила вийти на подвір`я. На подвір`ї вона побачила свою сусідку ОСОБА_6 , яка плакала та казала що ОСОБА_5 добиває її. Приблизно через 5 хвилин на її подвір`я зайшов ОСОБА_5 та сказав ОСОБА_6 , щоб вона збиралася, він відвезе її до лікарні. Вона запитала ОСОБА_5 чому він побив ОСОБА_6 , однак він відповів, що такого не робив. Також під час розмови, ОСОБА_6 попросила ОСОБА_5 повернути їй її телефон, однак ОСОБА_5 сказав, що не брав її речі. В подальшому ОСОБА_5 ще раз запропонував відвезти ОСОБА_6 до лікарні, однак вона відмовилася, після чого ОСОБА_5 пішов до свого автомобіля та поїхав, а ОСОБА_6 пішла до свого будинку. До моменту коли вона вийшла на подвір`я жодних криків того дня вона не чула та особисто не бачила, щоб ОСОБА_5 бив ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказав, що він є рідним братом ОСОБА_6 , яка проживає разом із своєю донькою ОСОБА_11 в АДРЕСА_3 . Йому відомо, що на початку 2022 року ОСОБА_11 познайомилась із чоловіком ОСОБА_5 та привела його до них додому. В лютому 2022 року почалась повномасштабна війна і ОСОБА_11 в серпні 2022 року поїхала за кордон на заробітки, та попросила ОСОБА_5 , щоб він виїхав з будинку ОСОБА_6 , однак ОСОБА_5 відмовився. З 01 по 11 листопада 2023 року ОСОБА_6 перебувала на лікуванні в санаторії, коли повернулася додому, зателефонувала йому та повідомила, що немає жодного ключа, щоб зайти до будинку, він порадив їй замінити замки в будинку. 15.11.2023 року близько 11 год. йому зателефонувала ОСОБА_6 , яка була в збудженому стані, вона встигла сказати, що ОСОБА_5 її убиває, після чого телефон опинився в руках у ОСОБА_5 , який почав кричати та обзивати його нецензурною лайкою. Він встиг сказати ОСОБА_5 , щоб він не влаштовував скандалів, забирав свої речі та їхав, однак ОСОБА_5 продовжував його ображати. Після цього він зателефонував сину ОСОБА_6 - ОСОБА_12 , щоб він прийшов до ОСОБА_6 та зачекав з нею поки приїдуть працівники поліції, яких він викликав. В подальшому ОСОБА_6 розповіла йому, що ОСОБА_5 вдарив її та кинув до підлоги, також забрав її телефон, який не повернув.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, його вина в повному обсязі пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена у судовому засіданні і підтверджується наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.11.2023 року від ОСОБА_6 , в якому вона просить вжити заходів щодо ОСОБА_5 , який наніс їй тілесні ушкодження та відкрито викрав її мобільний телефон (Том 1, а.с. 7);

- протоколом огляду місця події від 15.11.2023 року в якому зафіксована огляд транспортного засобу марки «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_2 (Том 1, а.с. 9-10);

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 від 15.11.2023 року, який був проведений в АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 вказала, що 15.11.2023 року близько 10 год. вона знаходилася в будинку, коли почула на подвір`ї звуки, вийшовши на двір, вона побачила ОСОБА_5 , який приїхав забрати свої речі. Вона сказала ОСОБА_5 , щоб він забрав качок, яких привіз, тому що вона не може за ними доглядати. Він піднявся сходами, підпер ногою двері, схопив її за одяг на грудях і з силою штовхнув на підлогу. Вона впала на підлогу і сильно вдарилась спиною та головою. Після цього вона піднялася і пішла до своєї кімнати. Відкривши в кімнаті вікно, вона почала кричати та кликати на допомогу, коли до неї підійшов ОСОБА_5 почав їй погрожувати та закривати рот рукою та знову штовхнув на землю. У неї в руках був мобільний телефон «Samsung», з якого вона набрала брата, однак поговорити з ним не встигла, лише встигла сказати, що її убивають, коли ОСОБА_5 вихопив у неї з рук мобільний телефон та пішов у кімнату де знаходиться кухня. ОСОБА_6 за допомогою статиста продемонструвала як саме ОСОБА_5 її штовхав та вказала, що він наніс їй удар кулаком по обличчю, однак вона не пам`ятає коли саме це відбулося. Поки ОСОБА_5 знаходився на кухні, вона вибігла до сусідки, ОСОБА_5 побачивши це побіг за нею та ображав її нецензурною лайкою, на її прохання повернути їй телефон він не відреагував та не повернув його (Том 1, а.с.17-18);

- висновком експерта №799 екс від 17.11.2023 року, в якому вказано, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_6 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці у вилицевій ділянці зліва, в підщелепній ділянці зліва та справа. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті не менше 2-х кратної травмуючої дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок удару рукою, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Малоймовірне виникнення даних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи з прискоренням (Том 1, а.с. 21);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 15.11.2023 року, в якому зафіксовано затримання ОСОБА_5 , під час затримання у ОСОБА_5 , серед іншого, було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04», модель SM-A 04/D3, в чохлі фіолетового кольору з SIM карткою оператора стільникового зв`язку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 (Том 1, а.с.27-29).

- висновком експерта №СЕ-19/126-23/10084-ТВ від 24.11.2023 року, в якому вказано, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung», модель «Galaxy A04 SM-A045F/DS», об`ємом пам`яті 3/32 Gb, бувшого у використанні з серпня 2023 року, у справному стані, станом на 15.11.2023 року становить 3 172,53 грн. (Том 1, а.с. 39-46).

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши письмові та речові докази, надані прокурором, які були зібрані під час досудового розслідування, приходить до висновку про наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за кваліфікуючими ознаками: поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У Постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у Постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, характеристику по місцю проживання, його стан здоров`я, майновий стан обвинуваченого, вартість викраденого, думку потерпілої, а також те, що до кримінальної відповідальності обвинувачений притягується вперше та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України є факт часткового визнання вини, наявність неприязних стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінального правопорушення, не тривалість такого правопорушення, вартість викраденого майна.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Санкцією частини 4 статті 186 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20 однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в Постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

Враховуючи обставини справи, факт часткового визнання вини, наявність неприязних стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінального правопорушення, не тривалість такого правопорушення, вартість викраденого майна, а також враховуючи особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, не перебуває на спеціальному обліку у лікарів нарколога та психіатра, суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.4 ст.186 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.

Таким чином, призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу обвинуваченого, ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України і призначити йому міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у виді застави залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Після вступу вироку в законну силу грошові кошти у розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, 00 копійок, що внесені ОСОБА_4 на рахунок: НОМЕР_4 , одержувач коштів: Чернівецький апеляційний суд, , банк: Держказначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача: 820172, відповідно до квитанції до платіжного доручення на переказ готівки №1 від 30.11.2023 року згідно ухвали Чернівецького апеляційного суду від 24.11.2023 року повернути заставодавцю - ОСОБА_4 .

Речові докази: ланцюжок з підвіскою у вигляді хрестика срібного кольору, барсетку коричнево-чорного кольору, мобільний телефон «Samsung G Core 2», пошкоджений на задній кришці, мобільний телефон «Huawei p50 pro+», зарядний кабель білого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 , посвідчення водія, трудову книжку на ім`я ОСОБА_5 , свідоцтво про одруження, диплом та додаток до диплому виданий на ім`я ОСОБА_5 , свідоцтво про середню освіту на ім`я ОСОБА_5 , банківську картка «Ощадбанку» № НОМЕР_10 , банківська картка «Ощадбанку» № НОМЕР_11 , грошові кошти: 12 521 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять одна) гривень, 3800 (три тисячі вісімсот) євро, гаманець чорного кольору з дисконтними картками, що упаковані у сейф-пакет № SUD 4017707, які знаходяться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 - повернути власнику.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy A04 SM-A04/D3» в чохлі фіолетового кольору з SIM карткою оператора стільникового зв`язку № НОМЕР_3 - залишити ОСОБА_6 .

Речовий доказ - автомобіль марки «Рено Мастер», д/н НОМЕР_2 , білого кольору - залишити власнику.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суд через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.

Суддя: