Єдиний унікальний номер 448/843/24
Провадження № 1-кс/448/135/24
У Х В А Л А

про арешт майна

(повний текст)

08.05.2024 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання начальника Сектору дізнання ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000285 від 01.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, погоджене з прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач - начальник Сектору дізнання ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000285 від 01.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, звернулася до суду із зазначеним клопотанням про арешт майна, покликаючись на те, що 30.06.2023 року до ВП № 1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області надійшов рапорт слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000643 від 05.06.2023 року за ч.1 ст.369 КК України встановлено факт використання ОСОБА_6 підроблених документів під час перетину державного кордону, а саме: тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 26.05.2022 року та довідки ВЛК №137 від 26.05.2022 року, виданих нібито ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що 01.07.2023 року відомості за вказаним вище фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за №0000285 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Стверджує, що 02.05.2024р. відповідно до постанови прокурора Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури від 02.05.2024 року в ході проведення тимчасового доступу до речей та документів, вилучено копії матеріалів кримінального провадження №0000643 від 05.06.2023 року, а саме щодо повідомлення працівників державної прикордонної служби про пред`явлення та надання громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вищевказаних документів, в тому числі оригіналів даних документів.

Зазначає, що 02.05.2024р. постановою дізнавача вказані документи визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З огляду на те, що зазначені документи можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, на яких можуть міститись відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, такі підпадають під ознаки речей, визначених у ст.98 КПК України, а також з метою забезпечення незмінного стану документів із моменту їх вилучення для проведення відповідних експертиз у даному кримінальному провадженні, а саме експертизи технічного дослідження документів та інших експертиз, просить накласти арешт на вищевказані речові докази. Крім того, просить суд розглядати клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Дізнавач - начальник Сектору дізнання ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду клопотання, подала до суду заяву про розгляд клопотання у її відсутності у зв`язку із службовою зайнятістю, вказавши, що вимоги клопотання про накладення арешту підтримує у повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_6 повідомлявся про час, дату і місце розгляду клопотання, однак в судове не з`явився та не надіслав клопотання про відкладення розгляду такого.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття в судове засідання слідчого (дізнавача), власника та користувача майна не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.

Проаналізувавши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Судом встановлено, що 01.07.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000285 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.05.2024р. вбачається, що сектор дізнання відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000285 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме щодо таких подій: 04.06.2023року в ПП «Шегині», що в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах повної мобілізації, з метою виїзду за межі території України надав на паспортний контроль тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 26.05.2022 року та довідку ВЛК №137 від 26.05.2022 року, видані ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості у яких не відповідають дійсності з ознаками підробки.

Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

02.05.2024р., відповідно до постанови прокурора Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури від 02.05.2024 року в ході проведення тимчасового доступу до речей та документів, вилучено копії матеріалів кримінального провадження №0000643 від 05.06.2023 року, а саме щодо повідомлення працівників державної прикордонної служби про пред`явлення та надання громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 26.05.2022 року та довідки ВЛК №137 від 26.05.2022 року, які видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на його ім`я, в тому числі до оригіналів тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 26.05.2022 року та довідки ВЛК №137 від 26.05.2022 року, які видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначені в клопотанні речі (документи): тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 26.05.2022 року та довідка ВЛК №137 від 26.05.2022 року, які видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - згідно постанови дізнавача СД ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області від 02.05.2024р. визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000285.

Вилучені у даному провадженні речі відповідають критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів, а саме такі є предметами кримінального правопорушення.

Згідно наявної у вказаних документах інформації, такі видані на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення, жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Важливим в даних правовідносинах є те, що в кримінальному проваджені арешт допускається в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи конкретні обставини, слідчий суддя приходить до висновку про вірогідність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно (документи) відносяться до тимчасово вилученого майна та є доказом такого кримінального правопорушення, відповідають критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки зберегли на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень.

В той же час існує загроза приховування, перетворення, знищення даних документів, оскільки на сьогодні не проведені всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження таких.

Враховуючи наведене, а також те, що на вилучених предметах (документах) наявні сліди кримінального правопорушення, у подальшому такі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речових доказів у кримінальному провадженні, з метою їх збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, для можливості проведення судових експертиз, які важливі для з`ясування обставин кримінального правопорушення, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, а відтак клопотання дізнавача є обґрунтованим.

Незастосування цього заходу зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане чи пошкоджене.

Оскільки арешт майна є тимчасовим заходом, то на переконання слідчого судді до проведення судових експертиз та оцінки їх результатів, інтереси кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права володільця майна та тимчасове позбавлення його права користування таким майном є співмірним заходом до завдань кримінального провадження, встановленим у ст.2 КПК України.

Питання повернення зазначеного майна може бути вирішено після проведення відповідних експертиз.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність накладення арешту на вказане майно лише на час проведення судових експертиз та оцінки їх результатів, а тому клопотання дізнавача - начальника Сектору дізнання ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.98, 131-132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання начальника Сектору дізнання ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000285 від 01.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, погоджене з прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 26.05.2022р. та на довідку ВЛК №137 від 26.05.2022р., що видані ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належать громадянину ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_2 , - з метою забезпечення та на час проведення судових експертиз.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано в порядку та за підстав, зазначених в ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 10.05.2024р.

Слідчий суддя ОСОБА_1