ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/6378/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/893/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умисно вбивство
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно Пан ОСОБА_7 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого Пан ОСОБА_7 задоволено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого Пан ОСОБА_7 - відмовлено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 15 квітня 2024 року включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого Пан ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року та змінити обвинуваченому Пан ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або визначити Пан ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що на даний час продовження застосування до обвинуваченого пан ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою без визначення застави є занадто суворим і недоцільним, адже на даний час значно зменшилися ризики, які існували під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання пі вартою, та вважав, що Пан ОСОБА_7 можливо змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід або визначити розмір застави, передбачений статтею 182 КПК України, що повністю буде відповідати нормам КПК України та буде гарантувати виконання обвинуваченим всіх процесуальних обов`язків.

Захисник зазначав, що Пан ОСОБА_9 - ОСОБА_10 раніше не судимий, є досвідченим військовослужбовцем, який має намір та бажання захищати Україну від російських окупантів. На даний час Пан ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, самостійно виявив бажання продовжити військову службу в Україні. Обвинувачений має таку можливість та вже фактично прийнятий на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується письмовою згодою військової частини НОМЕР_1 .

На даний час немає жодних доказів, які б могли свідчити про наміри або можливість Пан ОСОБА_7 переховуватися від суду.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то захисник зазначав, що під час досудового розслідування вже було зібрано всі необхідні докази, були допитані свідки та потерпілі, отже Пан ОСОБА_7 жодним чином не зможе вплинути на свідків чи потерпілих, оскільки у разі обрання відносно нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, він буде проходити службу в складі військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, потерпілі у даному кримінальному провадженні були допитані під час досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК України, тобто потерпілі фактично надали суду свої показання та не можуть їх змінити.

Захисник звертав увагу на те, що прокурором не доведено як мету, так і підстави продовження застосування до ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів жоден з вказаних ризиків не підтверджено будь-якими доказами, а необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовується лише тяжкістю злочину та покарання, яке загрожує за вчинення злочину.

Захисник вважав, що зважаючи на той факт, що Пан ОСОБА_7 виявив бажання захищати Україну від російських загарбників, хоче і може приймати участь у бойових діях та буде корисним для Збройних сил України, оскільки є досвідченим військовослужбовцем, а також те, що Пан ОСОБА_7 вже фактично прийнятий до військової частини НОМЕР_1 , є всі підстави змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або визначити Пан ОСОБА_7 розмір застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що відповідає нормам КПК України і надасть Пан ОСОБА_7 можливість продовжити нести військову службу та захищати Україну.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачено го Пан ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, обвинуваченого та його захисника з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким умисним злочином проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття колегією суддів необґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений раніше не судимий, має бажання та можливість захищати Україну в лавах Збройних сил України та фактично зарахований до військової частини НОМЕР_1 , самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того,ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченій злочину, і не стали стримуючим фактором для Пан ОСОБА_7 від противоправних дій.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: