ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року

м. Київ

справа № 457/1043/18

провадження № 51-3407 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

(у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000213 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимостей,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2022 року ОСОБА_9 засуджено за:

- ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна;

- п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1 235 012,71 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_7 по 250 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року вирок районного суду змінено в частині цивільного позову.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 700 000 грн, на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_7 по 500 000 грн.

В решті вирок залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він маючи умисел на заволодіння коштами ОСОБА_11 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, 17 травня 2018 року, в період з 12:45 по 13:40 год. при виїзді з м. Трускавець у напрямку до м. Дрогобича, вчинив напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме, завдав ОСОБА_11 два удари заздалегідь заготовленим пласким загостреним предметом по тілу в область грудної клітини спереду та попереку, чим спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння, і в даному випадку перебувало у причинному зв`язку з настанням смерті.

Після цього ОСОБА_9 , усвідомлюючи що потерпілий не чинить опір та не подає ознак життя, реалізуючи свій корисливий мотив, заволодів майном потерпілого, а саме: 30 000 доларів США (що за курсом НБУ становило 786 245 грн), 19 000 євро (що за курсом НБУ становило 586 790 грн), 1500 злотих (що за курсом НБУ становило 10 801 грн), 580 000 грн, а всього у сумі 1 963 837 грн.

Окрім цього ОСОБА_9 , реалізувавши свій злочинний умисел щодо нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 та заволодівши коштами останнього, з метою приховування слідів убивства, перемістив тіло потерпілого до лісопосадки, викопав яму, в яку помістив тіло потерпілого, облив його рідиною з суміші нафтопродуктів та підпалив, чим спричинив опіки шкірних покривів, які потерпілим отримані прижиттєво, після чого засипав його ґрунтом.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі з доповненням засуджений просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, його умисел на вбивство не доведений, суперечності в обвинувальному акті щодо умислу на заволодіння грішми, судом не усунуто.

Під час досудового розслідування захисник не був допущений до всіх процесуальних дій, а сторону захисту не було ознайомлено з усіма матеріалами кримінального провадження.

Вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах: протоколі огляду місця події, складеному з порушенням ст. 105 КПК України, тому, що додатки виготовлено іншою особою, яка їх не підписала, та рапортах працівника поліції щодо встановлення часу події шляхом опитування свідків, а не даних з камер відеоспостереження.

Суд у вироку не оцінив усі докази відповідно до ст. 94 КПК України, а тому рішення є невмотивованим.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу надійшло заперечення від представника потерпілих ОСОБА_12 , який просив залишити судові рішення без зміни.

Засуджений та його захисник у судовому засіданні підтримали скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор у суді касаційної інстанції заперечувала проти задоволення скарги, вважала постановлені судові рішення законними та обґрунтованими і просила залишити їх без зміни.

Потерпілі підтримали позицію прокурора та доводи, викладені в запереченні на касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_12 .

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Мотиви суду

У касаційній скарзі засуджений висловлює доводи щодо неповноти досудового та судового слідства,оскарження фактичних обставин справи та надання власної оцінки доказам, що, виходячи з вимог ст.ст. 433, 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Тобто, наведене не є компетенцією суду касаційної інстанції, а тому доводи засудженого, пов`язані з необхідністю дослідження доказів у справі, не ґрунтуються на законі.

Натомість, вказані обставини перевірялись апеляційним судом.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржувані судові рішення відповідають наведеним вимогам закону.

Під час перегляду оскаржуваного вироку судом касаційної інстанції у межах передбачених законом повноважень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено. Ці висновки підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів знаходить обґрунтованими.

Місцевий суд належним чином вирішив питання допустимості всіх доказів у провадженні. Дотримуючись положень ст. 94 КПК України, оцінив докази в їх сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого переконання про те, що винуватість ОСОБА_9 доведена поза розумним сумнівом.

Так, суд взяв до уваги показання потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , згідно яких протягом останніх 20 років потерпілий ОСОБА_11 займався обміном валют, 17 травня 2018 року він вийшов з дому, взявши сумку з грошима та одягнувши безрукавку, в кишенях якої були гроші різною валютою, а всього на загальну суму 70 000 доларів США. Того ж дня після 14:00 год. він перестав відповідати на дзвінки, а тому вони звернулися в поліцію. Крім того пояснили, що ОСОБА_11 користувався послугами таксі, був знайомий із ОСОБА_9 та користувався його послугами, як таксиста.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснили, що обвинувачений працював таксистом, у його власності був автомобіль марки «Opel Vectra», а також підтвердили передачу ОСОБА_9 грошей у сумі 10 000 доларів США, які в подальшому були вилучені працівниками поліції у помешканні сім`ї ОСОБА_19 . Даними протоколу за результатами НСРД від 28 вересня 2018 року встановлено обставини, за яких ОСОБА_9 передав на зберігання ОСОБА_17 вказану суму, а також зафіксовано їх розмову, з якої випливає, що саме ОСОБА_9 вбив потерпілого ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_20 повідомив обставини виявлення трупа ОСОБА_11 , а також стверджував, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 у присутності захисників добровільно зізнався у скоєнні вбивства потерпілого.

Також суд поклав в основу вироку дані, що містяться в довідках по вхідних та вихідних дзвінках телефонів ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , які підтверджують факт, що у вказаний у вироку день вони спілкувалися, а також свідчать про відповідні переміщення обвинуваченого протягом 17 травня 2018 року та в наступні дні. В протоколах тимчасового доступу до речей та інформації, яка містить охоронювану законом таємницю, зафіксовано інформацію з відео із камер відеоспостереження, де зазначається переміщення потерпілого по місту протягом дня, а також автомобіля «Opel Vectra» під керуванням обвинуваченого.

Твердження ОСОБА_9 у касаційній скарзі про те, що дані протоколи є недопустимими, оскільки час на відео з камер спостереження коригувався оперуповноваженим шляхом опитування осіб та документування цього у рапортах, безпідставні. Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення тощо) покладається на слідчого, прокурора, а збирання доказів здійснюється шляхом проведення слідчих (розшукових) дій. Враховуючи те, що камери спостереження були налаштовані з певними похибками від реального часу, його уточнення та фіксація цих відомостей у рапортах відповідають вимогам процесуального закону. А тому суди правильно визнали ці докази допустимими.

Згідно протоколу обшуку від 24 травня 2018 року, у квартирі, де мешкали Войтовичі, було виявлено та вилучено 10 000 доларів США, які ОСОБА_17 отримав від ОСОБА_9 на зберігання.

Крім того, суд взяв до уваги протокол проведення слідчого експеримента від 25 травня 2018 року, під час якого підозрюваний у присутності захисника продемонстрував на місці події, як відбувалися обставини та за яких обставин він заподіяв потерпілому ножове поранення, а потім показав, куди відніс потерпілого, як облив його тіло, підпалив та вказав на місце, де закопав його труп.

Під час проведення огляду місця події 26 травня 2018 року на ділянці дороги, перпендикулярно їй, у місці, на яке під час слідчого експерименту вказав ОСОБА_9 було виявлено та вилучено тіло загиблого в обгорілому одязі. Згідно висновку експерта, смерть ОСОБА_11 настала внаслідок колото-різаного поранення грудної клітки справа з наскрізним пошкодженням правої легені та стінки аорти, що призвело до крововиливу в праву плевральну порожнину.

Сторона захисту вважає недопустимим протокол огляду місця події від 18 травня 2018 року (де зафіксовано місце, де були виявлені телефони потерпілого), через те, що фототаблиці до цього протоколу не засвідченні підписом інспектора, який їх виготовляв.

Суд вважає ці доводи необґрунтованими.

З протоколу огляду місця події слідує, що в ньому міститься інформація про те, що під час слідчої дії брав участь інспектор ОСОБА_21 , який здійснював технічний засіб фіксації на фотоапарат марки «Сanon». До протоколу додана фототаблиця, яка засвідчена підписом слідчого, який склав цю фототаблицю.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

У зазначеній правовій нормі законодавець, не використовуючи сурядні сполучники, перелічує суб`єктів, які мають своїм підписом засвідчити додатки до протоколів. При цьому наявний безсполучниковий зв`язок у цій синтаксичній конструкції речення вказує на те, що закон у даному випадку не вимагає, щоб одразу всі перелічені суб`єкти засвідчували відповідні додатки. Навпаки, за змістом цієї статті, додаток до протоколу має бути засвідчений або слідчим, або прокурором, або спеціалістом, або іншими особами, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків (хоча це не виключає й можливості засвідчення додатку кількома особами).

Як зазначено вище, фототаблиця до протоколу огляду місця події була засвідчена підписом слідчого, який її виготовив, а тому, всупереч твердженням засудженого, порушень вимог процесуального закону в даному випадку допущено не було. З огляду на це Верховний Суд не знаходить підстав вважати, що протокол огляду місця події складений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є недопустимим доказом.

Суд звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Верховний Суд неодноразово вказував, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено, і обвинувачений є винуватим у цьому.

У вироку суду наведено переконливі аргументи, чому суд визнав обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом та чому не взяв до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту. Суд дав відповідну оцінку усім доказам і дійшов обґрунтованого висновку, що вони є достатні та у своїй сукупності й взаємозв`язку підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Оцінивши усі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов переконливого висновку про доведеність винуватості особи «поза розумним сумнівом».

Твердження про порушення під час досудового розслідування права ОСОБА_9 на захист спростовуються матеріалами провадження, згідно яких підозрюваному була забезпечена участь захисника під час проведення усіх слідчих дій, а тому порушень вимог ст. 52 КПК України та права на захист немає.

Так само не заслуговують на увагу доводи про ненадання обвинуваченому та його захисникам матеріалів кримінального провадження для ознайомлення у порядку ст. 290 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді від 20 листопада 2018 року встановлено ОСОБА_9 та його захисникам ОСОБА_22 і ОСОБА_23 строк на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та речовими доказами і роз`яснено, що після закінчення встановленого строку вони будуть вважатися такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів. Під час підготовчого судового засідання сторона захисту заявила клопотання про ознайомлення її з матеріалами кримінального провадження, що було забезпечено судом у повному обсязі. Про це свідчать наявні в матеріалах розписки, а тому порушень прав учасників судового розгляду не встановлено.

Засуджений у касаційній скарзі заперечує наявність у нього умислу на вбивство та правильність кваліфікації його дій. Проте, ці доводи також були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та визнані такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і вимогах закону. З цими мотивами, викладеними в ухвалі, суд касаційної інстанції погоджується.

Відповідно до ст. 187 КК України розбій - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. При цьому під нападом слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.

Згідно зі ст. 115 КК України для обвинувачення особи в умисному вбивстві слід встановити, що винуватий, вчиняючи протиправні дії, передбачав настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажав чи свідомо припускав настання такого наслідку.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага, уникнути матеріальних витрат або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.

Сукупність злочинів матиме місце в тому випадку, коли винний вчиняє умисне вбивство під час нападу або зразу ж після нього з метою заволодіння або утримання майна. За таких обставин вчинене слід кваліфікувати як умисне вбивство з корисливих мотивів (п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України ) та розбій (ч. 4 ст. 187 КК України).

Судами беззаперечно було встановлено, що мотивом вчинення злочину у ОСОБА_9 було заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_11 , про наявність яких йому було добре відомо, оскільки потерпілий тривалий час займався обміном валюти і завжди носив при собі велику суму грошей в різній валюті. При цьому судами була врахована кількість, характер та локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Суди дійшли переконливого висновку, що характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, дає підстави вважати, що ОСОБА_9 вчинив убивство умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, тобто діяв з прямим умислом. Це підтверджується обставинами скоєного, а саме, що він у безлюдному місці, напав на потерпілого, несподівано завдав ОСОБА_11 гострим предметом два удари в область грудної клітки, що спричинило проникаюче поранення з пошкодженням правої легені, внутрішньою кровотечею, пошкодженням правої нирки. Тобто, дані тілесні ушкодження є тяжкими за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і в даному випадку призвело до смерті потерпілого. Після отримання цих тілесних ушкоджень потерпілий не подавав ознак життя, не чинив опору нападнику. Подолавши таким чином опір, ОСОБА_9 , реалізуючи свій корисливий мотив, заволодів коштами ОСОБА_11 .

Окрім того, ОСОБА_9 намагався приховати сліди кримінального правопорушення, викопав яму та помістив туди тіло потерпілого, обливши його сумішшю нафтопродуктів, та підпалив. Наведене дало судам обґрунтовані підстави стверджувати, що обвинувачений передбачав настання смерті потерпілого ОСОБА_11 внаслідок описаних дій, бажав і свідомо припускав настання таких наслідків.

Судами встановлено, що дії ОСОБА_9 мали активний характер, були протиправними, між його діями та наслідками, що настали, є прямий причинний зв`язок, а тому його умисел був направлений саме на напад та вбивство з метою заволодіння коштами потерпілого.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами були належно досліджені усі докази у справі та оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України як кожен окремо, так і в сукупності. Висновки судів про допустимість доказів та доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, є обґрунтованими. Кваліфікація дій винного відповідає встановленим обставинам справи. Судовий розгляд у судах першої та апеляційної інстанції проведено із дотриманням вимог процесуального закону.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, в ній зазначені узагальнені доводи осіб, котрі подали апеляційні скарги, мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, та положення закону якими він керувався.

Залишивши без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, в якій було наведено доводи аналогічні тим, що викладені в його касаційній скарзі, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому. Ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 березня 2023 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3