ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2020/23

Провадження № 11-кп/4820/221/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2022 за №0000387 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_16 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Фонтанка Лиманського району Одеської області, українця, громадянина України, освіта вища, який одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, проживає по АДРЕСА_1 , інженера енергомеханічного відділення військової частини № НОМЕР_1 ( за мобілізацією),

визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення експертизи в сумі 6 820,28 гривень.

Питання речових доказів вирішенно відповідно до ст. 100 КПК України.

Відмовлено в задоволенні цивільних позовів ОСОБА_17 в розмірі 487 000 грн.; ОСОБА_18 в розмірі 487 000 грн.; ОСОБА_19 в розмірі 487 000 грн.; ОСОБА_20 в розмірі 487 000 грн.; ОСОБА_12 в розмірі 300 000 грн.; ОСОБА_15 в розмірі 300 000 грн.; ОСОБА_13 в розмірі 487 000 грн.; ОСОБА_19 в розмірі 487 000 грн.; ОСОБА_14 в розмірі 300 000 грн. про відшкодування моральної шкоди та ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 470 801,80 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., до військової частини НОМЕР_1 .

За вироком суду, 09 вересня 2022 року близько 07:40 год., військовослужбовець ЗСУ, інженер енергомеханічного відділення військової частини НОМЕР_1 у званні «старший лейтенант» ОСОБА_21 , в світлу пору доби при опадах дощу, керуючи автомобілем «BMW 320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою Н-25 «Городище - Рівне - Старокостянтинів», в напрямку від м. Славута до м. Шепетівка, діючи легковажно, порушуючи вимоги пунктів 2.3. (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі по тексту - Правил), не врахував дорожню обстановку, а саме, наявність опадів, стан дорожнього покриття, попереджувальний знак 1.12 (вибоїна), який попереджує про рух на ділянці дороги з вибоїнами чи просіданнями дорожнього покриття на проїзній частині, внаслідок чого не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, що призвело до втрати поперечної стійкості автомобіля (занос), з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де на 237 км. вказаної автодороги Н-025, поблизу с. Цвітоха Шепетівського району Хмельницької області допустив перехресне, зустрічне зіткнення між передньою правою кутовою частиною керованого ним автомобіля «BMW 320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та передньою лівою частиною автомобіля марки «GMC TERRAIN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок вчинення ОСОБА_6 даної дорожньо-транспортної пригоди:

- пасажир автомобіля «BMW 320», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми голови та шиї з повним розривом з`єднання між черепом та шийним відділом хребта, з переломом зубовидного відростка другого шийного хребця із здавленням довгастого мозку, крововиливами під м`яку оболонку стовбура мозку, перелому нижньої щелепи справа, садна в ділянці підборіддя та шиї справа, синця на верхній повіці правого ока. Дані тілесні ушкодження, в сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як таке, що було небезпечним в момент його спричинення, а в даному випадку - несумісним із життям та призвели до смерті, яка настала внаслідок поєднаної травми голови та шиї з повним розривом з`єднання між черепом та шийним відділом хребта, з переломом зубовидного відростка другого шийного хребця зі здавленням довгастого мозку, крововиливами під м`яку оболонку стовбура мозку, переломом нижньої щелепи справа, садном в ділянці підборіддя та шиї справа, синцем на верхній повіці правого ока, що призвела до шоку;

- пасажир автомобіля «GMC TERRAIN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з множинними переломами кісток склепіння, основи та лицевого черепа із забоєм речовини головного мозку, крововиливами під м`які його оболонки, раною в лобній ділянці справа, синцями в навколоочних ділянках; закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер зліва та справа, переломом грудини, двобічного гемотораксу, забоєм обох легень; закритого переломи діафізів обох кісток правої гомілки. Дані тілесні ушкодження, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку були несумісними із життям та призвели до смерті, яка настала 09.09.2022 р., о 16 год. 05 хв. внаслідок поєднаної травми голови, грудної клітки та правої гомілки, що супроводжувалась забоєм головного мозку та травматичним шоком;

- водій автомобіля «GMC TERRAIN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу та правої п`яткової кістки зі зміщенням уламків, рани м`яких тканин правої п`яткової ділянки, за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;

- пасажирка автомобіля «GMC TERRAIN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: вдавленого перелому лобної кістки справа з переходом на лобний синус та на праву орбіту, рани м`яких тканин в ділянці правої брови, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання). Перелому 3-4-го ребер справа зі зміщенням уламків, перелом 3-7-го ребер зліва зі зміщенням уламків, накопичення крові та повітря в плевральних порожнинах, забою легень, саден шкіри тулуба, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом могли б закінчитися смертю. Закритого багатоуламкового перелому дистального епіметафізу правої стегнової кістки зі значним зміщенням, закритого багато уламкового перелому середньої та нижньої третини діафізу лівої стегнової кістки зі значним зміщенням, перелому обох кісток лівого передпліччя в зоні метадіафізу, рани м`яких тканин лівої кисті, садна шкіри обох нижніх кінцівок, які в сукупності за свої характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Саден шкіри верхніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- пасажир автомобіля «GMC TERRAIN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломом 6-го ребра зліва, накопиченням крові та повітря в плевральній порожнині праворуч (до 600 мл.) та ліворуч (до 300 мл.), забою обох легень, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом могли б закінчитися смертю. Перелому тіла крижової кістки зліва, перелому верхньої гілки лівої лобкової кістки, підкапсульної гематоми лівої нирки з порушенням цілісності гематоми та витоком крові у заочеревенний простір, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- пасажир автомобіля «GMC TERRAIN» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого багатоуламкового перелому діафізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, рани м`яких тканин передньої поверхні нижньої третини правої гомілки, які в сукупності за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання). Внутрішньо-суглобового перелому заднього краю лівої кульшової западини зі зміщенням уламків, закритого перелому діафізу верхньої третини лівої малогомілкової кістки, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Ран м`яких тканин лівої надбрівної ділянки, підшкірних гематом м`яких тканин лівої параорбітальної ділянки та внутрішньої поверхні верхньої третини лівого стегна, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.3. (б), 12.1. Правил, зміст яких полягає в наступному:

- п. 2.3. (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Дорожній знак 1.12 Вибоїна. Ділянка дороги з вибоїнами чи просіданнями дорожнього покриття на проїзній частині.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3. (б), 12.1. Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, що спричинило загибель кількох осіб, смерть потерпілого ОСОБА_22 , смерть потерпілого ОСОБА_23 , заподіяло потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність тяжкості призначеного покарання його особі внаслідок суворості, просить вирок змінити, призначити йому більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК Украъни звільнити від його відбування покарання з випробуванням, без призначення додаткового покарання.

Вважає призначене покарання таким, що не відповідає принципам достатності для його виправлення та з урахуванням даних щодо його особи та наявності ряду пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, щирого каяття, активного сприяння органам досудового розслідування, добровільного відшкодування шкоди, примирення з потерпілими та відсутності в останніх претензій.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , в поданій апеляційній скарзі ставлять питання про зміну вироку, в частині призначеного покарання та відмови в задоволенні цивільного позову. Просять призначити ОСОБА_6 більш м`яке основне покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі та задовольнити подані ними цивільні позови про стягнення заподіяної кримінальним правопорушенням моральної та матеріальної шкоди із в/ч НОМЕР_1 .

Вказують на залишення поза увагою суду, при призначенні покарання, ряду пом`якшуючих покарання та характеризуючих особу обвинуваченого обставин.

Крім того, вважають помилковими висновки суду про те, що позовні вимоги до в/ч НОМЕР_1 не підлягають задоволенню через належність джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу обвинуваченому ОСОБА_6 , а не військовій частині, з якою він перебуває у службових відносинах.

Мотивуючи свої апеляційні вимоги, потерпілі вказують, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, в тому числі і на шляху прямування на службу, а тому відшкодувати заподіяну обвинуваченим ОСОБА_6 шкоду, спричинену під час виконання своїх службових обов`язків військової служби, повинна юридична особа, в даному випадку - в/ч НОМЕР_1 .

Від колективу військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, представників потерпілих, на підтримку поданих апеляційних скарг, представника цивільного відповідача, який вважає, що вимоги потерпілих про стягнення шкоди з військової частини до задоволення не підлягають, прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання офіцерів військової частини, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги та клопотання про передачу обвинуваченого на поруки до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин та перевірка їх доказами у кримінальному провадженні проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах та не оскаржується в апеляційних скаргах, як і не оспорюється кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України.

В процесі судового та апеляційних розглядів обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, ствердивши обставини зіткнення транспортного засобу «BMW 320» під його керуванням з транспортним засобом «GMC TERRAIN», під керуванням ОСОБА_11 в ранішню пору доби 09 вересня 2022 року на автодорозі Н-25 «Городище- Рівне-Старокостянтинів» та загибелі в результаті дорожньо-транспортної пригоди двох осіб, отримання трьома особами тяжких тілесних ушкоджень та однією особою - середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченого, місцевим судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проходження служби, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом третьої групи, з проходженням військової служби (встановлену 02.03.2023 року згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією), одружений, має на утриманні малолітню дитину, думку потерпілих, які просили не позбавляти волі обвинуваченого.

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_6 представником центру пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Висновок органу пробації про можливість виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк ОСОБА_6 - можливий та не становить небезпеки для суспільства ( у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: проведення соціально-виховних, профілактичних бесід щодо недопущення вчинення нових кримінальних чи адміністративних правопорушень та виконання обовязків, покладених судом. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обовязків відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

З урахуванням зазначених обставин, наслідків, що настали у вигляді смерті двох осіб та спричинення ще ряду осіб різного ступеня тілесних ушкоджень, в тому числі трьом тяжких, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі фактично в мінімальному розмірі, визначеного санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами, та вважав, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню ним нових правопорушень.

З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг захисника та потерпілих про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки саме таке покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та наслідкам, що настали, а тому його не можна вважати явно несправедливим.

Враховуючи наведене, наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, а саме те, що протиправні дії обвинуваченого призвели до смерті двох людей, спричинення тяжких тілесних ушкоджень трьом особам та середньої тяжкості тілесних ушкоджень одній особі, характер і мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, якими обвинувачений знехтував, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Саме покарання у виді позбавлення волі, у цьому випадку, буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Підстав для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі та звільнення його від відбування призначеного йому покарання на підставі положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, так як обставини, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, не вказують на необхідність обґрунтованого застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому, думка потерпілих щодо можливості виправлення ОСОБА_6 без обмеження або позбавлення волі, на який посилається сторона захисту, як на підставу звільнення обвинуваченого від відбування покарання, не є вирішальними при прийнятті судом рішення, оскільки береться до уваги судом в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, про що просять сторона захисту та потерпілі, суперечать меті покарання і таке покарання буде явно несправедливим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при призначенні покарання судом першої інстанції було враховано думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, проте судом зазначено, що їхня думка в даному випадку не є визначальною.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, крім життя та здоров`я потерпілого, є насамперед безпека дорожнього руху.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили підсумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не можна визнати явно несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Під час апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_6 від офіцерів військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_6 , яке задоволенню не підлягає з оглядуна таке.

Згідно до ч. 1 ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальне правопорушення невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Однак, з матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_6 обвинувачувався і був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Отже, клопотання офіцерів військової частини НОМЕР_1 про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_6 суперечить ст. 47 КК України, а тому задоволенню не підлягає.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги потерпілих, в частині вирішення цивільних позовів, то колегія суддів визнає їх недостатніми для зміни судового рішення, оскільки наведені у вироку мотиви, на підставі яких суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог за заявленими у кримінальному провадженню цивільними позовами до в/ч НОМЕР_1 про відшкодування моральної та майної шкоди на користь цивільних позивачів є законним та обґрунтованим.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України дано поняття джерела підвищеної небезпеки, зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу зазначених норм права слідує, що не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, лише особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні з?ясувати, який суб?єкт і на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у його володінні, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не військовою частиною , де водій проходив службу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що та обставина, що ОСОБА_6 вчинив ДТП, прямуючи дорогою до місця несення служби, не є безумовною підставою для стягнення моральної та майнової шкоди із застосуванням положень ЦК України з військової частини, з якою він перебуває у сслужбових відносинах, оскільки джерело підвищеної небезпеки транспортний засіб, яким керував ОСОБА_6 , належить останньому. Обов`язок відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 без задоволення.

В задоволенні клопотання колективу військової частини НОМЕР_1 про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2