Провадження 1-в/193/24/24
У Х В А Л А

іменем України

22 квітня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника виправної колонії ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2024 року на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що він постійно безоплатно залучається до праці, яку виконує завжди сумлінно, тому вважає, що досяг мети свого виправлення.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання засудженого, вважає, що останній своєю гарною поведінкою та сумлінним ставленням до праці цілком довів своє виправлення.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що засуджений ОСОБА_5 справді безоплатно працює днювальним у відділенні установи, свої обов`язки виконує добре, зауважень до його роботи не має. Має заохочення, непогашених стягнень не має. Своєї позиції щодо долі клопотання засудженого не висловив, залишив його на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення відповідного клопотання засудженого, посилаючись на відсутність достатніх для цього підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 спочатку було засуджено за вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2021 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Потім його засудили за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.03.2021 за ч.3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі.

Після цього, 03.08.2021 за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зміненого 17.11.2021 ухвалою Дніпровського апеляційного суду, ОСОБА_5 було засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Окрім того, 21.06.2022 за вироком Дніпровського апеляційного суду його було засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.

І крайнім вироком, 22.08.2022, постановленим Тернівським районним суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 було засуджено за ч.3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 12.10.2020. Кінець строку: 12.04.2025.

Станом на 22.04.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (3 роки).

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником Софіївської ВК-45 15.01.2024, засуджений з 12.10.2020 утримувався в Державній установі «Криворізька установа виконання покарання (№ 3)», де характеризувався вкрай негативно, зокрема за порушення режиму утримання мав 4 стягнення, жодних заохочень там не отримував.

З 26.11.2022 міру кримінального покарання став відбувати у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання у ній ОСОБА_5 характеризується посередньо. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, має 1 заохочення, отримане ним у вигляді подяки за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці у ІІ кварталі 2023. Стягнень не має.

У взаємовідносинах з іншими за засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарань не завжди щирий та доброзичливий.

Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд.

За станом здоров`я є працездатним, виконує роботи з благоустрою лише під наглядом адміністрації установи. Заходи виховного впливу відвідує регулярно, реагує на них позитивно. Підтримує соціально зв`язки з сестрою та батьком. За вироком суду має невідшкодовані процесуальні витрати у розмірі 2288,30 грн., але виконавчі листи до установи не надходили.

Одночасно, з матеріалів подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що окрім згаданої вище судимості, за якою він наразі відбуває покарання, останній також ще до цього 8 разів засуджувався за вчинення таких самих тяжких умисних злочинів проти власності, з яких тричі реально відбував покарання у виді позбавлення волі.

При цьому варто зауважити, що до засудженого вже одного разу застосовувалося умовно-дострокове звільнення (11.04.2011), а також заміна невідбутого покарання більш м`яким (позбавлення волі на обмеження волі 30.12.2015).

Кожне з попередніх покарань призначалося засудженому постійно для його реального відбуття, але після їх відбуття, у тому числі у період умовно-дострокового звільнення, засуджений завжди повертався до скоєння нових крадіжок, за такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до вчинення кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу ніколи не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яку визнано винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Слід зауважити, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, відтак наявність одного заохочення саме по собі не може свідчити про повне виправлення ОСОБА_5 в умовах ізоляції.

Як вже зазначалося вище, суд враховує поведінку засудженого не тільки у Софіївській ВК-45, а й за увесь період відбування ним покарання. Між тим, утримуючись у слідчому ізоляторі ОСОБА_5 чотири рази порушував режим утримання (20.08.2021, 30.08.2021, 15.02.2022 та 28.02.2022), за що рівну кількість разів піддавався дисциплінарним стягненням, при цьому не тільки у вигляді доган, а й у вигляді найсуворішого стягнення - карцеру 10 діб за створення конфліктної ситуації у камері.

Таким чином, наявність лише одного заохочення за увесь час відбування покарання при попередніх чотирьох стягненнях, які хоча і погашені за строками давності, проте на переконання суду, не свідчать про позитивну динаміку зміни поведінки засудженого ОСОБА_5 , а відтак про його безумовне виправлення.

Крім того, у матеріалах справи мається комісійний висновок від 12.01.2024 щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 згідно якого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений набрав лише 50 балів з мінімально необхідних 65, тому вважається таким, що не став на шлях виправлення (не довів свого виправлення).

Відтак беручи до уваги, що засуджений ОСОБА_5 за вироком суду хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його посередню характеристику, поведінку протягом всього строку відбування покарання та з огляду на численні його судимості і не бажання його, як з`ясувалося, повернутися після попередніх своїх ув`язнень до правослухняної поведінки та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, - залишити без задоволення.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 25.04.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1