Дата документу 23.06.2024
Справа № 334/5145/24
Провадження № 1-кс/334/1509/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваної - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене із начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР під №0001222 від 20 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваної: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Паплинці, Старосинявського району, Хмельницької області, громадянки України, яка має середню технічну освіту, яка проходить військову службу на посаді водія-санітара 141-ї бригади військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України та має спеціальне військове звання - солдат, вдови, має на утриманні двох малолітніх дітей, доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2024 року слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням погоджене із начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001222 від 20 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №54 від 23 лютого 2024 року ОСОБА_5 призначено на посаду водія-санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, зобов`язана свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Відповідно до положень ст.3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Згідно ст.2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності до України 11 вересня 1997 року, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст.3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст.281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, ОСОБА_5 , вчинила особливо тяжкий злочин за наступних обставин, 18 червня 2024 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, знаходячись за кермом автомобіля марки Nissan моделі Navara, 2008 року випуску, в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , поблизу лісосмуги, розташованої біля с. Запорожець, Веселянської ОТГ, Запорізького району, Запорізької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків із військовослужбовцем ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який займає посаду командира військової частини НОМЕР_1 , маючи умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті останнього та бажаючи їх настання, діючи умисно, взяла до рук зброю травматичної дії, а саме пістолет ПМР, к.9 мм., № НОМЕР_3 та здійснила із вказаного пістолету у голову потерпілого, який в той час знаходився на передньому пасажирському сидінні вказаного транспортного засобу 1 (один) постріл, чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої важкої черепно-мозкової травми, проникаючого сліпого поранення лівої скроневої частини головного мозку, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, в результаті чого ОСОБА_10 був доставлений до лікарні у тяжкому стані, тим самим ОСОБА_5 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення, а саме умисного вбивства до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, так як ОСОБА_10 було доставлено до лікарні та надано медичну допомогу.

Органами досудового слідства дане кримінальне правопорушення кваліфікується за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, а самезакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

21 червня 2024 року ОСОБА_5 затримано у порядку ст.208 КПК України.

21 червня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

протоколом огляду місця події, проведеним у салоні автомобіля «Ніссан Навара», державний номерний знак НОМЕР_2 , розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_3 , яким зафіксована обстановка вчиненого злочину;

протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_13 .

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування, встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрювана ОСОБА_5 може:

переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні;

вчинити інше кримінальне правопорушення.

Існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оцінюється виходячи із обставин кримінального провадження та особистої ситуації підозрюваної, тобто фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, роботу, місце проживання підозрюваного та наявні у неї засоби до існування. Окрім того, вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення підозрюваної до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для неї наслідками - суворістю передбаченого покарання. За кримінальне правопорушення, у якому вона обґрунтовано підозрюється за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, підтверджується можливими спробами вмовляння, переконання, примусу та погрози вплинути на дії потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваній відомі їх анкетні, контактні дані, місця несення служби, що надасть можливість безпосередньо здійснювати на них вплив з метою змінити свідчення або відмовитись від них. Крім цього, враховуючи покази свідка ОСОБА_11 , обставини та характер вчиненого злочину, у підозрюваної маються раніше виниклі неприязні відносини із ОСОБА_10 , що могло сприяти вчиненню інкримінованого їй злочину.

Існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрювана є військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину, а також тим, що у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, через виниклу подію, у результаті можливого впливу на ОСОБА_14 та інших членів її сім`ї може призвести до фізичного впливу, тобто до вчинення інших злочинів проти здоров`я.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно ст.ст.7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд; з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім цього, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Таким чином, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 при ухваленні вироку, наслідки злочину, вважаємо, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та дасть можливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав:

при обранні особистого зобов`язання на підозрювану покладаються певні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, які на думку слідства будуть не достатні для її контролю та не зможуть забезпечити реальне запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

домашній арешт неможливо застосувати, оскільки підозрювана не має місця реєстрації та постійного місця проживання в межах міста;

осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків в якості підозрюваної, досудовим розслідуванням не встановлено, що унеможливлює застосування до останньої запобіжного заходу у виді особистої поруки.

Тому застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою відповідає нормам національного та міжнародного законодавства.

Крім того, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчинений із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини.

Зазначені вище факти свідчать про неможливість запобігання вказаних ризиків та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою до розгляду кримінального провадження в суді.

Слідчий підтримав клопотання просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання. Просила обрати запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою. Вважає, що підозрювана може впливати на свідків у справі, намагатися ухилитися від слідства та суду, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є більш доцільним, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваної.

Підозрювана ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення клопотання, вказавши, що свою вину визнає.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , просив обрати у відношенні його підзахисної більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваної, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, не можна не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14 березня 1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідчий суддя вважає що є наявність існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КК України переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України з урахуванням встановлених ризиків, відсутні підстави вважати, що менш суворий запобіжний захід, окрім тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку підозрюваної.

Крім цього, слідчим суддею враховуються обставини, визначені у ч.1 ст.178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів цього, її вік, стан здоров`я, тяжкість покарання.

Вказане свідчить, що запобігання встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваної найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового слідства.

З урахуванням положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя вважає можливим не призначити розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 180, 182, 194, 196, 370, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене із начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР під №0001222 від 20 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваної ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном шістдесят днів у слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Запоріжжя.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали слідчого судді доручити співробітникам Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Строк тримання ОСОБА_5 під вартою рахувати з 21 червня 2024 року з 05 години 28 хвилин.

Термін дії ухвали закінчується 19 серпня 2024 року о 05 годині 28 хвилини.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1