Дата документу 01.05.2024 Справа № 336/5058/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5058/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/126/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Республіці Казахстан, громадянки Республіки Казахстан, яка не працює, зареєстрована у Республіці АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 .

Заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі у 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вирішена доля речового доказу у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні та кваліфікацію її дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 80 годин громадських робіт.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, яким змінена санкція ч.1 ст.185 КК України, та на теперішній час покарання є від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції в порушення вимог даної норми закону, призначив ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.185 КК України в редакції, що діяла до 01 липня 2020 року.

Разом з тим, в порушення вимог кримінального закону, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, належним чином не мотивувавши своє рішення.

Прокурор вказує, що з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинувачено, яка хоча раніше і не судима, але ніде не працює, має трьох неповнолітніх дітей, а тому її матеріальний стан унеможливлює відбуття покарання у вигляді штрафу, навіть у мінімальному його розмірі.

Таким чином, суд призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

В поданих змінах до апеляційної скарги прокурора, перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок змінити та вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. У решті вирок суду просить залишити без змін.

Згідно з вироком суду, 09 квітня 2021 року о 13.54 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні магазину Єва-10112 за адресою: АДРЕСА_3 , з полиці шляхом вільного доступу викрала належну ТОВ «Руш» туш для вій Лореаль Ефект мільйона вій Філайн екстрачорна вартістю 245,83 гривень, яку сховала до рукава куртки, після чого вийшла з магазину, не розрахувавшись за товар.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу з урахуванням поданих до неї змін, та просив звільнити обвинувачену від призначеного покарання на підставі положень п.2 ч.1 ст.49 КК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст.185 КК України.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд призначив з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної, яка раніше не судима, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, характеру скоєного кримінального проступку, розміру завданої шкоди.

Суд встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченої - визнання вини у скоєнні злочину.

При цьому, обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з цим, санкція ч.1 ст.185 КК України, в редакції чинні на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Проте, призначивши правильне за своїм видом і розміром покарання обвинуваченій, суд помилково не послався при цьому на положення ст.69 КК України, яка в цьому випадку підлягає застосуванню з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, а саме того, що обвинувачена має на утриманні трьох малолітніх дітей, свою вину визнала, щиро розкаялася та сприяла органу досудового розслідування у встановлені обставин провадження.

На викладене обґрунтовано звертає увагу прокурор ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі.

В свою чергу, відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, є кримінальним проступком.

В той же час, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з положенням ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з матеріалами провадження, в т.ч. з вироком суду, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене останньою 09 квітня 2021 року.

Таким чином, з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення минуло понад три роки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою апеляційного суду від 21 березня 2023 року було оголошено розшук обвинуваченої.

Проте, в подальшому до суду апеляційної інстанції надійшли відомості про те, що обвинувачена ОСОБА_6 примусово повернута за межі території України 10 вересня 2021 року із забороною повторного в`їзду.

За таких обставин, на думку колегії суддів, в цьому випадку перебіг давності не зупиняється.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного за оскаржуваним вироком суду покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином, вищевказаний вирок суду підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України в частині призначення обвинуваченій покарання.

Керуючись п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 з урахуванням поданих до неї змін першим заступником прокурора області ОСОБА_11 , задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2021 року, щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України, в частині призначеного останній покарання змінити.

Вважати, що ОСОБА_6 призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК України та звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4