Справа № 545/2065/24
Провадження № 1-кп/545/712/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000385 від 13.04.2024 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не інваліда, не депутата, не військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в силу ст. 89 ККУ раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В першій декаді січня 2024 року, ОСОБА_4 , перебуваючи на риболовлі біля с. Полузір`я, Мачухівської об`єднаної територіальної громади в Полтавському районі Полтавської області, на узбіччі польової дороги біля лісосмуги знайшов ручну протипіхотну оборонну ударно-дистанційну гранату «РГО» (7Г22), що відноситься до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів), яку ОСОБА_4 ідентифікував як вибуховий пристрій, після чого у нього виник умисел на незаконне придбання, носіння, зберігання бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч вимогам, визначеним п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» №901-VIII від 23.12.2015 року, Постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року, знаючи про те, що для придбання та зберігання заборонених предметів необхідно передбачений законом дозвіл, поклав ручну протипіхотну оборонну ударно-дистанційну гранату «РГО» (7Г22) до власного рюкзака, тим самим незаконно придбавши її та надалі, не маючи на те відповідного передбаченого законом дозволу, переніс гранату до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав вибуховий пристрій у підсобному приміщенні до 12.04.2024 року.

12.04.2024 року, у вечірній час доби, ОСОБА_4 переніс ручну протипіхотну оборонну ударно-дистанційну гранату «РГО» (7Г22), зберігаючи її при собі під одягом, з підсобного приміщення за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 до відкритої ділянки місцевості на полі, що знаходиться неподалік від його місця проживання на околиці населеного пункту, де, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, від`єднав чеку від запалу та кинув гранату у поле, здійснивши таким чином підрив вибухового пристрою (боєприпасу) штатним способом.

Наслідком вибуху став виклик місцевими жителями слідчо-оперативної групи ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП України в Полтавській області та виявлення і вилучення під час огляду місця події решток (уламків) корпусу ручної протипіхотної оборонно ударно-дистанційної гранати «РГО» (7Г22), яка у відповідності до проведених експертних досліджень відноситься до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів).

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, за кваліфікуючими ознаками - незаконне придбання, носіння, зберігання бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, визнав в повному об`ємі за обставин викладених в обвинувальному акті та прохав прийняти рішення на підставі укладеної ним угоди з прокурором про визнання винуватості.

10.05.2024 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування визнав свою винуватість у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі повідомленої підозри у судовому провадженні.

За умовами даної угоди сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України покарання у виді 4-рьох років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо останній протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просили затвердити укладену угоду про визнання винуватості, оскільки вважають, що остання відповідає вимогам кримінального та кримінально - процесуального законодавства.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказав на те, що угода про визнання винуватості укладена між ним та прокурором добровільно, без застосування будь - якого насильства, примусу чи погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Заслухавши думку учасників судового засідання з приводу затвердження угоди, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_4 , перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та нормам КК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у її затвердженні.

Так, згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до вимог п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

У відповідності до вимог ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені підпунктами 1,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що взяті на себе зобов`язання обвинуваченим ОСОБА_4 можуть бути реально виконані, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, ухваливши щодо ОСОБА_4 обвинувальний вирок та призначивши йому узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, що складаються з вартості проведеної експертизи загальною вартістю 5 300,96 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 на досудовому та судовому слідстві обрано не було.

Керуючись ст.ст.100, 122, 469, 472, 473, 474, 475 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 10.05.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 13.04.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000385, яка укладена між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначити йому покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.76, п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 5300,96 грн.

Речові докази: рештки (осколки) корпусу ручної осколкової гранати РГО, які поміщені до пакету Експертної служби МВС України № 5637596 (висновок експерта від 23.04.2024 року № КСЕ-19/117-24/6478) та передані на зберігання камери зберігання речових доказів ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області знищити.

Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст.394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ч.1 ст.473 КПК України, до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1