КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/951/2024 Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України
ЄУН: 754/962/23 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального № 0002848 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 1 березня 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, громадянка України, з вищою освітою, незаміжня, маюча на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрована в АДРЕСА_1 , не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В силу ст. 79 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8 обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що у невстановлені дату, час та місці у обвинуваченої виник злочинний умисел, направлений на реалізацію протиправної діяльності у сфері незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території Деснянського району м. Києва.

З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив та маючи намір збагатитися за рахунок вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів і психотропних речовин з метою збуту, у невстановлені дату та час, знаходячись за невстановленою адресою, ОСОБА_6 незаконно придбала у особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін масою 1,672 г, що є великим розміром, психотропну речовину - метамфетамін масою 0,021 г, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін) масою 0,726 г, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс масою 0,21 г з метою збуту, які у невстановлені дату, час та місці розфасувала у згортки з фольги і зіп-пакети та поклала до рюкзака, що мала при собі, тим самим почала незаконно зберігати психотропні речовини та наркотичний засіб з метою збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , утримуючи при собі незаконно придбані психотропні речовини та наркотичний засіб, біля будинку 5 по пр. Р. Шухевича в м. Києві, приблизно о 1.30 год. 23 жовтня 2022 року була зупинена працівниками поліції. В подальшому, в ході проведення особистого обшуку у ОСОБА_6 працівниками поліції було виявлено і вилучено ємність з полімерного матеріалу з різнокольоровими малюнками, закриту кришкою з полімерного матеріалу білого кольору, ємність зі скла коричневого кольору з малюнками на написами: "Солодкий сон...", закриту кришкою з полімерного матеріалу чорного кольору, ємність зі скла коричневого кольору з малюнками та написами "Лімон", закриту кришкою з полімерного матеріалу чорного кольору; предмет, схожий на футляр, з полімерного матеріалу зеленого кольору, який складається з двох частин, встановлених одна в одну, що містить трубку з металу сірого кольору; 61 згорток із фольги, 4 полімерних зіп-пакети з психотропною речовиною, обіг якої обмежено, - амфетаміном загальною масою 1,672 г, що є великим розміром, психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін загальною масою 0,021г, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін) загальною масою 0,726 г, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс загальною масою 0,21 г, які ОСОБА_6 незаконно придбала та зберігала з метою збуту.

ОСОБА_6 визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме, у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, психотропної речовини у великому розмірі, особливо небезпечної психотропної речовини, особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу,в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд вказав, що врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно, наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вперше притягнення до кримінальної відповідальності та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Проте, як вказує прокурор, як випливає з аналізу мотивувальної частини вироку суду, одні й ті самі обставини лягли в основу рішення про застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК України та про звільнення її від відбування покарання на підставі ст. 79 КК України, а також про незастосування відносно неї конфіскації майна як додаткового покарання, яке безальтернативно передбачено санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

При цьому, на переконання прокурора, в порушення вимог ст. 370 КПК України, ст. 69, ст. 79 КК України, а також п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судом не наведено обґрунтування, які з перелічених обставин дають підстави для застосування ст. 69 КК України, а на яких суд обґрунтовує застосування ст.79 КК України. Також суд не вказав, не обґрунтував і не вмотивував, які виключні обставини стали підставами не застосовувати до ОСОБА_6 конфіскацію майна.

Крім порушення норм матеріального і процесуального права при застосуванні кримінальних інститутів, передбачених ст.ст. 69 та 79 КК України, на думку прокурора, судом, хоч і вказано у вироку, але не враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, який має підвищений ступінь суспільної небезпеки та посягає на здоров`я населення. Мета особистого збагачення через збут населенню особливо небезпечних наркотичних засобів та результат такої діяльності - втягування населення в наркотичну залежність - все це безумовно свідчить про необхідність ізоляції збувачів наркотиків від суспільства. З огляду на це, законодавцем підкреслено тяжкість та особливу суспільну небезпеку вказаного злочину та визначено санкцію ст. 307 КК України лише у виді позбавлення волі, а санкцію ч. 2 ст. 307 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_6 , встановлено від 6 років позбавлення волі, що унеможливлює пряме застосування ст. 79 КК України. Також безальтернативно визначено додаткове покарання - конфіскація майна.

Прокурор вважає, що судом порушено вимоги ст. 370 КПК України, оскільки, аналіз оскаржуваного вироку суду свідчить про те, що його не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому прокурор вказує, що суд визнав серед обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину. Проте, суд не вмотивував у своєму рішенні застосування вказаних обставин та не вказав, якими діями обвинуваченої виразилося активне сприяння розкриттю злочину. Отже, базування на таких обставинах застосування ст. 69 та ст. 79 КК України, на думку прокурора, було формальним та безпідставним.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 69 КК України, для законного, вмотивованого та обґрунтованого застосування цього правового інституту необхідна не формальна наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання. Наявність вказаних обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та у комбінації з даними про особу винного давати підстави для призначення покарання, нижчого від найнижчої межі санкції статті (частини статті). Такі особливі обставини відносно ОСОБА_6 відсутні і у вироку з необхідною мотивацією і обґрунтуванням не наведені.

Отже, як наголошує прокурор, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України, а також ст. 79 КК України, тобто, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що не відповідає загальним принципам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України, тяжкості злочину, особі обвинуваченої та конкретним обставинам справи, потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Прокурор зазначає, що ним запропоновано покарання обвинуваченій за ч. 2 ст. 307 КК України в мінімальній межі санкції за вчинений тяжкий злочин - 6 років позбавлення волі з обов`язковою конфіскацією майна, оскільки мотив злочину, скоєного ОСОБА_6 , є корисним, а мета - особисте збагачення. Запропоноване покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, обставинам справи та меті покарання.

Не погоджуючись із апеляційної скаргою, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок без змін, оскільки, вважає його таким, що відповідає ст. 370 КПК України, та є справедливим, обґрунтованим та вмотивованим.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги у повному обсязі, захисника та обвинувачену, які не підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили відмовити у її задоволенні, вважаючи вирок суду законним та справедливим, дослідивши наявні у справі докази та додатково надані прокурором під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК Українине досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

За встановлених судом першої інстанції обставин вчиненого кримінального правопорушення дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, психотропної речовини у великому розмірі, особливо небезпечної психотропної речовини, особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

Обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, як і кваліфікацій дій обвинуваченої, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі та жодним з учасників кримінального провадження під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання призначення обвинуваченій виду та розміру покарання, судом першої інстанції враховані ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної, яка не судима, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності та має на утриманні двох неповнолітніх дітей; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи наведені пом`якшуючі покарання ОСОБА_6 обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, і відсутність обставин, що обтяжують її покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка не судима, характеризується позитивно, розлучена, має на утриманні двох малолітніх дітей, які відповідно до характеристик з дошкільного закладу і шкільного закладу охайні, доглянуті, мають психологічний контакт з матір`ю, яка займається їх вихованням та цікавиться їх життям, те, що мати ОСОБА_6 - ОСОБА_12 померла 1 лютого 2021 року, той факт, що ОСОБА_6 лише мала намір на незаконний збут психотропних речовин і наркотичного засобу, фактично такі дії не вчинила, суд дійшов висновку про можливість застосування до неї ст. 69 КК України і призначити основне покарання більш м`яке, ніж передбачено законом, та не призначати додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 307 КК України, у виді конфіскації майна.

Окрім того, враховуючи наведені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , дані про її особу, наявність на утриманні малолітніх дітей - дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких виховує самостійно, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_6 можливі без ізоляції від суспільства, тому обирає їй покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 79 КК України, тобто з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Так, колегія суддів звертає увагу, що прокурором не заперечується наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, - щире каяття, проте, оспорюється наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час допиту в суді першої інстанції обвинувачена визнала вину повністю, підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення, висловлювала готовність понести покарання, у зв`язку з чим суд першої інстанції під час дослідження доказів у справі обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням письмових доказів, які характеризують її особу. Будь-яких даних про те, що обвинувачена не визнавала вину, іншим чином перешкоджала проведенню досудового розслідування, матеріали справи не містять, як і не надано прокурором, однак, про наявність активного сприяння розкриттю злочину свідчить і зміст обвинувачення, яке висунуто обвинуваченій, у тому числі і дані про виділення в окреме провадження матеріалів кримінального провадження щодо особи, яка збула ОСОБА_6 заборонені речовини.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена зазначила про те, що про всі обставини вчинення злочину вона розповіла при затриманні. Вказані обставини стороною обвинувачення не спростовані.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.При вирішенні питання призначення обвинуваченій покарання суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 66 КК України, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, - те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Частиною 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, тобто, суду слід встановити наявність обставин, що пом`якшують покарання, що, на переконання колегії суддів, і було встановлено судом першої інстанції при вирішенні питання призначення покарання обвинуваченій, та, окрім того, враховані дані про особу обвинуваченої, які наведені в оскаржуваному вироку. На думку колегії суддів, встановлені судом першої інстанції обставини та дані про особу обвинуваченої у своїй сукупності давали суду підстави для застосування до неї положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення покарання у виді позбавлення волі, проте нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

Що стосується застосування до обвинуваченої положень ст. 79 КК України, на безпідставність застосування якої посилається прокурор, то колегія суддів враховує, що положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 79 КК України передбачено, що у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, суд покладає на засуджену обов`язки відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Згідно з даними, встановленими судом першої інстанції, обвинувачена має на утриманні двох дітей, однак з яких не досягла семирічного віку, - донька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на те, що згідно з наявними даними, зафіксованими у характеристиках з дошкільного закладу і шкільного закладу на дітей обвинуваченої, діти доглянуті, мають психологічний контакт з матір`ю, яка займається їх вихованням та цікавиться їх життям, тобто, обвинувачена дійсно займається дітьми, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до обвинуваченої положення ст. 79 КК України.

Доводи прокурора під час апеляційного розгляду про те, що молодша донька на даний час перебуває у батька, а, відтак, положення ст. 79 КК України не підлягають до застосування, на думку колегії суддів, є непереконливими, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачена розлучена з чоловіком, на даний час вирішується питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, сама обвинувачена повідомила, що батько дитини фактично викрав доньку, у зв`язку з чим вона зверталась до правоохоронних органів, і вказані обставини не спростовані стороною обвинувачення. Також колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час постановлення оскаржуваного вироку будь-які докази на підтвердження того, що малолітня донька не проживає з обвинуваченою, стороною обвинувачення надані не були.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду в частині незастосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді конфіскації майна, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, як обов`язкове, з огляду на положення ст. 77 КК України та застосування до обвинуваченої ст. 79 КК України.

З огляду на встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням даних про її особу, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів доходить висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання не є занадто м`яким або не справедливим для неї, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а рішення суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої, попередження нових злочинів з її боку, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за її поведінкою органами пробації за місцем проживання, знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченій покарання та постановлення в цій частині свого вироку, а тому апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 1 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4