Справа № 760/7541/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4347/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23.05.2024 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солом'янського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.3 ст. 27, ч. ст. 332, ч. 1,2 ст.436-2 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке обґрунтовано тим, що ризики, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені в ході досудового розслідування, на даний час не відпали.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 21 липня 2024 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою, врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, в тому числі і особливо тяжкого, вчиненого в умовах воєнного стану, за який, у випадку доведеності винуватості за пред`явленим обвинуваченням, передбачене покарання у виді позбавлення волі або довічне позбавлення волі та зважаючи що судовий розгляд ще не розпочався, для запобігання ризику ухилення обвинуваченого від суду, суд прийшов до висновку про доцільність перебування обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить змінити ухвалу суду та визначити розмір застави в межах ст. 182 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість обвинувачення за ч. 2 ст. 111 КК України. Також вважає, що клопотання прокурора є немотивованим та містить лише формальне перерахування ризиків без наведення конкретних та реальних доказів. Вважає, що прокурором не надано будь-яких даних про можливість переховування ОСОБА_7 від суду, з огляду на можливі зв`язки з представниками ЗС РФ, а спілкування із родичами, які вимушено опинились на тимчасово окупованій території, не свідчить про наявність відповідного ризику.

Також зазначає, що ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце проживання у м. Києві, міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений і має малолітню дитину.

Окрім того, вказує, що ризик впливу на експертів та свідків є необґрунтованим, оскільки прокурором не наведено жодної спроби такого впливу на зазначених осіб. Також безпідставним є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 заперечує свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, а матеріали провадження не містять доказів його вини.

Також посилається на наявність підстав для визначення розміру застави, оскільки ухвала суду не містить жодних обґрунтувань неможливості призначення застави у вказаному провадженні.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений та захисники повідомлені.

Захисники в судове засідання 11.06.2024р та 25.06.2024 року не з`явилися, обвинуваченим заяви про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не направлено, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.315 КПК України час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, врахувавши при цьому вимоги ч.6 ст.176 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, його статус, оскільки останній є адвокатом та складав присягу адвоката України та зобов`язувався неухильно додержуватись Конституції та законів Україниу сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, направлених в тому числі проти основ національної безпеки України, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відносяться в тому числі і до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, характер вчинених правопорушень, особу обвинуваченого, який є адвокатом в Україні, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання захисника обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить достатньо відомостей щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази, судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Надаючи оцінку ризику переховуватись від суду, необхідно зазначити, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, при цьому прокурором в обґрунтування клопотання зазначено, що обвинувачений через своїх рідних підтримує зв`язки з громадянами рф, які підтримують збройну агресію проти України, а також з представниками рф, які на теперішній час вчинюють особливо тяжкі злочини та військові операції на території України. Зазначена інформація в апеляційній скарзі не спростована.

Ризик впливу на свідків прокурором у клопотанні обґрунтовано також в повній мірі, оскільки свідки та експерти не допитані в судовому засіданні, а з огляду на особу обвинуваченого, який діяв спільно з іншими невстановленими особами, з якими він може вільно спілкуватись та координувати їхні дії та маючи широке коло знайомств серед працівників правоохоронних органів, існує ймовірність чинити тиск на свідків, експертів з метою схилити їх до відмови від дачі повних та правдивих показань.

Посилання захисника на міцні соціальні зв`язки, наявність дружини та дитини у обвинуваченого не може слугувати безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, а невизнання обвинуваченим своєї вини не свідчить про відсутність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з урахуванням вимог п.3 ч.4 ст.183 КПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: