Справа № 215/423/22
УХВАЛА

26 жовтня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000013 від 07 січня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 , 1977 р.н., в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вищевказаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки необхідно завершити судовий розгляд справи, враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку злочину, його корисливий характер, суворо міру покарання, наявність судимостей за корисливі злочини, відсутність міцних соціальних зв`язків , місця роботи, постійного місця проживання в Україні, громадянство іншої держави, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину та ухилення від суду.

Обвинувачений заперечував щодо клопотання прокурора, просив застосувати менш суворий запобіжний захід.

Захисник в судовому засіданні заперечувала щодо клопотання прокурора, зазначила про відсутність ризиків, тривалий час перебування під вартою, наявність житла і незадовільний стан здоровя .

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. При цьому, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Положеннями ст.178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу та продовження його дії, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а не тільки ті, на які посилаються прокурор та обвинувачений.

Розглядаючи можливість зміни запобіжного заходу, суд зазначає, що як і раніше ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання до 6 років позбавлення волі і яке викликає значний суспільний інтерес, він не має міцних соціальних звязків і постійного місця проживання на території України, є громадянином іншої держави, допускав порушення порядку в судовому засіданні, тому з метою уникнення від можливого суворого покарання він може переховуватися від суду.

Водночас, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, раніше судимий за тяжкі корисливі злочини, не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що в сукупності з іншими обставинами свідчить про те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою відшукання коштів для прожиття.

Крім того, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а також у справі «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 р., згідно якої особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу.

Водночас, суд зазначає , що завершити судовий розгляд на цей час неможливо через виконання клопотання обвинуваченого про здійснення перекладу та необхідність допиту обвинуваченого.

Таким чином, на думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися та є актуальними на цей час, тому суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Доводи сторони захисту є недостатніми для зміни запобіжного заходу на цей час. При цьому суд зазначає, що тривалий розгляд справи у даному випадку має об`єктивний характер , а доводи про наявність постійного місця проживання і незадовільний стан здоровя обвинуваченого не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи наведені вище обставини, інтереси правосуддя, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів .

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 24 грудня 2023 року включно, з можливістю внесення застави та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків згідно ухвали слідчого судді Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 14.01.2022 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення .

СУДДЯ