Справа №932/635/24
Номер провадження №1-кс/932/264/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року, слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ознайомившись із клопотанням слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погодженого з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000352 від 27.01.2024, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним клопотанням в якому просив накласти арешт на мобільний телефон «Pocco», серійний номер: НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , синього кольору з сім карткою НОМЕР_3 ; залізний магніт без маркувань.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Власник майна у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив відмовити.

Вивчивши клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, приходжу до наступного.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що гр. ОСОБА_4 , 27.01.2024 приблизно об 17:00 год., перебуваючи на місці для паркування біля магазину «Терра» за адресою: м.Дніпро, вул. Панікахи, буд. 15, ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_6 , здійснили закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, при цьому проникнувши до автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_4 . 27.01.2024 ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, та в ході особистого обшуку останнього було виявлено та вилучено майно, на яке слідчий просить накласти арешт.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

За приписами п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Однак в постанові про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання та клопотання про арешт не міститься жодного мотиву на обґрунтування того, що вилучені речі є речовими доказами.

Більше того магніт взагалі не визнавався речовим доказом.

Фактично обґрунтування клопотання зводиться до формального покликання на приписи ст. 98 КПК України, без будь-якого підтвердження вказаних тверджень.

За таких підстав, вказане клопотання є необґрунтованим, а тому в задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 98, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Копію ухвали скерувати заінтересованим особам.

Слідчий суддя ОСОБА_1