Справа № 301/3592/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/672/23 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2023 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000469 від 09.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України відносно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2023 року Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене 09 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000469 про обвинувачення ОСОБА_7 за ст.126-1 КК України, повернути прокурору з метою усунення недоліків протягом розумного строку.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № №0000469, відомості про кримінальне правопорушення 09 серпня 2023 року внесені до ЄРДР відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.126-1 КК України відносно ОСОБА_7 , - підлягає поверненню прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам статті 291 КПК України. В обвинуваченні не вказано ні дати, ні часу, ні обставин вчинення правопорушення. Не зазначено, в яких саме діях ОСОБА_7 проявилося психологічне насильство та за яких обставин таке було вчинено. В обвинувальному акті не викладено фактичних обставин, які б вказували на «систематичність вчинення психологічного насильства» (не зазначено конкретні події та діяння), на тотожність діянь винного та об`єднання його дій спільним умислом.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що місцевим судом порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Перелік відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт визначено у ч. 2 ст. 291 КПК України. Таким чином, рішення про повернення обвинувального акту прокурору може бути прийнято, якщо при його складанні допущено порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України та наявні обставини, які перешкоджають подальшому судовому розгляду кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, - обвинувальний акт відповідає ст.291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та всі інші відомості.

Перелічені в ухвалі суду першої інстанції підстави для повернення обвинувального акту, свідчать проте, що суд вдався до оцінки доказів, оскільки у кримінальному провадженні підлягають доказуванню час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення.

У цьому контексті слід зазначити, що застосування положень, закріплених у ст. 87 КПК, під час підготовчого судового засідання є передчасним та суперечить ст. 89 КПК України.

Статтею 89 КПК України передбачено випадки визнання доказів недопустимими: 1) суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення; 2) у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Таким чином, результати аналізу наведених норм свідчать про те, шо оцінка доказів па предмет їх допустимості, а отже, і застосування положень, закріплених у ст. 87 КПК, не здійснюється до початку судового розгляду.

В обвинувальному акті слідчим, прокурором конкретизовано злочин, зокрема: подія кримінального правопорушення час місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, викладено фактичні обставини які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а тому, право на захист не порушено і відповідає п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 №8.

Також, на спростування суджень суду щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, неконкретизованості обвинувачення, слід зазначити наступне.

У п. «b» ст.3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі -Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Також, у постанові ККС ВС від 25 лютого 2021 року у справі № 583/3295/19 (провадження № 51- 6189км20) міститься висновок про те, що закінченим домашнє насильство вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків.

Відповідно до положень Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VІІІ - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У постанові ККС ВС від 28 лютого 2023 року у справі № 725/4683/20 (провадження № 5І-6067км21,) суд касаційної інстанції зазначив, шо домашнє насильство майже ніколи не становить собою окремий епізод, а зазвичай охоплює кумулятивне та взаємопов`язане фізичне, психологічне, сексуальне, емоційне, вербальне та фінансове насильство щодо близького члена сім`ї чи партнера, наслідки якого виходять за межі обставин окремого епізоду. Повторення послідовних епізодів насильства в особистих стосунках становить собою особливий контекст і динаміку домашнього насильства. Воно становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним зразком поведінки, в якому кожен окремий інцидент є цеглиною більш загального зразку поведінки.

Домашнє насильство може доводитися будь-якими доказами, допустимими у кримінальному провадженні, і закон не містить вимоги доведення його спеціально визначеними засобами доказування. Серед іншого, суд може прийняти до уваги адміністративні протоколи поліції, обмежувальні приписи, рішення суду в справі про адміністративне правопорушення, які оцінюються ним у сукупності з іншими доказами, наданими сторонами.

Верховний Суд констатував, що для доведення ознаки систематичності необхідно брати до уваги й факти притягнення насильника до адміністративної відповідальності.

Між тим, суд першої інстанції у підготовчому провадженні не може давати оцінку правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, обґрунтованості обвинувачення, тощо, оскільки це завдання суду під час судового розгляду кримінального провадження.

Однак, суд під час підготовчого засідання надав оцінку кваліфікації дій обвинувачених, досліджуючи кваліфікуючі ознаки злочину, надаючи їм оцінку на цій стадії, що суперечить вимогам КПК України.

Крім того, суд помилково вказав на неможливість виконати норму ст. 348 КПК України, так як це є обов`язок суду після початку судового розгляду.

Завданнями підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Тому, висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України та неможливість призначення його до судового розгляду без усунення виявлених, на думку суду, недоліків, - апеляційний суд вважає необґрунтованими, спростованими доводами апеляційної скарги.

На будь-які інші порушення закону, які би давали підстави для повернення обвинувального акта в ухвалі суду не вказується й таких апеляційним судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призведе до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Також, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

Отже, судом першої інстанції в повній мірі не дотримані вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору, в зв`язку із чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції у підготовчому судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2023 року скасувати, призначивши новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції у підготовчому судовому засіданні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді