Справа № 936/210/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.11.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/378/23 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.05.2023.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, несудимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 02 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в розмірі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн 60 коп.
Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.08.2022 в частині арешту мотоцикла марки «YAMAHA» моделі «GZ250Р» без реєстраційного номерного знаку.
Мотоцикл марки «YAMAHA» моделі «GZ 250 P» без реєстраційного знаку - повернуто володільцю - ОСОБА_6 .
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 14.08.2022 приблизно о 15 год 20 хв, керуючи мотоциклом марки «YAMAHA» моделі «GZ 250 P» без реєстраційного знаку, рухаючись по автодорозі «Верецький перевал - Н. Ворота» по зустрічній смузі руху в напрямку с. Нижні Ворота Мукачівського району, в с. Завадка на вул. Центральній навпроти житлового будинку № 85, порушуючи п. 1.2, 2.3 «б», п. 12.1 Правил дорожнього руху України (в частині зазначення терміну «безпечна швидкість»), який є в п.1.10 Правил дорожнього руху України, де в цей час неповнолітня особа, клопотання про застосування примусових
заходів виховного характеру щодо якої перебуває на стадії судового розгляду в іншому кримінальному провадженні, керуючи квадроциклом марки «X-MOTO» без реєстраційного номеру, порушуючи п. 13.3 Правил дорожнього руху України з посиланням на терміни «Безпечна швидкість» та «Безпечний інтервал», почав здійснювати випередження транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 з правої сторони, в результаті чого відбулось зіткнення вказаних вище транспортних засобів та в подальшому мотоцикл марки «YAMAHA» моделі «GZ 250 P» без реєстраційного номеру втратив керованість і допустив зіткнення з пішоходом ОСОБА_8 , яка рухалася по краю автодороги їм на зустріч.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку експерта № 53/В від 14.09.2022, у ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця обличчя, садна грудної клітки зліва і накладена бинтова пов`язка «Чипець» та стержневий апарат на праву гомілку. Згідно представлених даних медичної карти стаціонарного хворого Воловецької ЦР, в неї було виставлено діагноз: субдуральна гематома зліва, перелом склепіння черепа, дифузний забій головного мозку, перелом дистального відділу великогомілкової кістки з переломом малогомілкової кістки, який підтверджений рентгенологічно, відкрита рана волосистої частини голови, множинні відкриті рани гомілки. Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, або від ударяння об такі, у пішохода під час дорожньо-транспортної пригоди з послідуючим падінням на тверде підлегле покриття. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, вкладаються в час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.08.2022.
Тілесні ушкодження у вигляді субдуральної гематоми, перелому лобної кістки, забою головного мозку згідно наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п.2.1.3 «б,в,г» кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.
Тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток правої гомілки, згідно наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п. 2.2.2 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою розлад здоров`я більше 21 дня.
Тілесні ушкодження у вигляді ран, згідно наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п.2.3.1 «а» кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я більше 6 діб та не більше 21 дня.
Порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з отриманням громадянкою ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію його діянь, просить вирок суду від 15.05.2023 в частині призначення покарання змінити та призначити йому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами,
у решті вирок суду від 15.05.2023 залишити без змін. Вважає, що при призначенні покарання, зокрема, додаткового, суд першої інстанції не врахував у повній мірі обставин, що пом`якшують покарання та які впливають на призначення додаткового покарання, зокрема, окрім щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, як пом`якшуючу покарання обставину не враховано відшкодування завданої шкоди потерпілій та відсутність з її боку претензій. Окрім того, просить звернути увагу, що право керування транспортними засобами йому необхідно у повсякденному житті, оскільки його батько перебуває на службі в ЗСУ, а тому позбавлення права керування не зможе забезпечувати побутові потреби родини, що поставить його та сім`ю у вкрай важкі життєві умови. До того ж з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди, він до адміністративної відповідальності не притягався, в тому числі за порушення на транспорті. Він має міцні соціальні зв`язки, несудимий, позитивно характеризується, з потерпілою примирився, допомагав їй після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, на спеціальних обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини що обтяжують покарання - відсутні.
Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої, неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того апеляційний суд враховує заяву потерпілої ОСОБА_8 про розгляд апеляційної скарги у її відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора ОСОБА_5 , який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 й потерпілої ОСОБА_8 , досліджувати зібрані органом досудового розслідування докази. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленню порядку їх дослідження та роз`яснені при цьому прав ОСОБА_6 , судом першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України порушені не були, а тому, апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевіряються.
Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.
Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» предбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатаціїтранспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання, зокрема, позбавлення права керувати транспортними засобами.
Суд першої інстанції при призначенні основного покарання та під час звільнення від його відбування з випробуванням дотримався вказаних вимог закону, належним чином врахував обставини з якими закон пов`язує правильність та обґрунтованість призначення покарання.
Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, є молодою за віком людиною, має сталі соціальні зв`язки, проживає разом з батьками та двома сестрами, його батько перебуває на службі у Збройних силах України, позицію потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, оскільки завдана їй шкода відшкодована.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, визнання винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.
Зваживши на викладені обставин, суд призначив обвинуваченому основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України ближче до мінімальної межі та звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Разом з тим, при призначенні додаткового покарання суд першої інстанції не врахував наступне.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами визначене як альтернативне. Тобто суд, у конкретному випадку, з врахуванням усіх обставин справи вирішує питання щодо доцільності його призначення. При вирішення вказаного питання суд, зокрема, повинен враховувати встановлену ч. 2 ст. 50 КК України мету покарання, якою є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Призначаючи додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд не врахував в повній мірі щирого каяття обвинуваченого, тобто визнання ним факту вчинення кримінального правопорушення, дійсне визнання ним своєї провини, щирий жаль з приводу вчиненого, бажання виправити наслідки (повне відшкодування потерпілій шкоди) та щиру обіцянку ніколи не вчиняти подібного.
Також, суд першої інстанції не врахував того, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.08.2022, до ухвалення судом вироку, ОСОБА_6 не вчинив жодного адміністративного правопорушення, в тому числі й на транспорті.
Крім того, судом було встановлено, що батько обвинуваченого ОСОБА_6 перебуває на службі у Збройних силах України за призовом під час мобілізації, а тому обвинувачений є єдиним водієм в сім`ї , й у випадку позбавлення його права керування транспортними засобами, не зможе забезпечувати повсякденні побутові потреби родини, що поставить її у важкі життєві умови.
Суд першої інстанції зазначив, що враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, при цьому формально послався на ст. 12 КК України, яка містить класифікацію злочинів. Водночас суду належало врахувати, що кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_6 з необережності, за відсутності протиправної мети й мотиву та було наслідком збігу обставин.
В показаннях та заявах, адресованих як суду першої інстанції, так і апеляційному, суду потерпіла ОСОБА_8 зазначала, що ОСОБА_6 повністю відшкодував заподіяну їй злочином шкоду й вона не має до нього жодних претензій. Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про факт примирення між потерпілою та обвинуваченим.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Однак, суд першої інстанції не врахував зазначених обставин та не визнав примирення винного з потерпілою пом`якшуючою покарання обставиною.
Таким чином, колегія суддів враховує, що після ухвалення вироку з`явились нові обставини, які свідчать на користь пом`якшення покарання обвинуваченому.
Окрім того, потерпіла ОСОБА_8 у своїй заяві до апеляційного суду просила про пом`якшення обвинуваченому покарання та підтвердила, що ОСОБА_6 здійснив відшкодування заподіяної злочином шкоди.
Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не є обов`язковим згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_6 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, визнав вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував матеріальну шкоду, примирився з потерпілою, наявність спеціального права необхідне для забезпечення життєво важливих потреб сім`ї, у тому числі батька учасника бойових дій, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід задовольнити, змінити вирок суду відповідно до ст. 411, 413, 414 КПК України та призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами з подальшим його звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Колегія суддів вважає, що саме таке покарання відповідатиме меті покарання, що визначена ст. 50 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.05.2023 щодо ОСОБА_11 в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 02 (два) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_13 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.05.2023 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді