Справа №461/8256/23
Провадження №1-кп/461/724/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2023 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 01.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новолуганське, Артемівського (Бахмутського) району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, на утриманні дітей чи будь-яких інших осіб немає, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, невійськовозобов`язаного за станом здоров`я, згідно ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 Кримінального кодексу України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи найманим працівником, на підставі цивільно-правового договору №2/14 від 20.03.2014, укладеного з ТОВ «С.О.ГРУП» в особі директора ОСОБА_7 , виконуючи свою роботу щодо заготівлі дров та прибирання території готельно-ресторанного комплексу «Деліс», що за адресою: м. Львів, вул. У. Самчука, 8, з метою облаштування місця для зберігання дров та розміщення сміттєвих контейнерів, без відома керівництва вказаного вище закладу, та без отримання передбачених законом рішень і дозволів органу самоврядування, приблизно у березні 2014 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно зайняв шляхом спорудження комбінованої металевої капітальної огорожі частину земельної ділянки природно-заповітного та іншого природоохоронного призначення, площею 0,0035 га, яка є складовою частиною земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:0008, та, відповідно до інформації Львівської міської ради, належить до комунальної власності, яка на даний час залишається огородженою та використовується.

Факт самовільного зайняття та знаходження самовільно-зайнятої земельної ділянки в межах парку, території природно-заповідного фонду, особливо цінних земель та земель в охоронній зоні підтверджується Актом обстеження №6 від 26.01.2022 земельної ділянки, складеним головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради ОСОБА_8 , провідним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради ОСОБА_9 , провідним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради ОСОБА_10 , відповідно до якого, самовільно зайнято земельну ділянку площею 0,0035 га, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Уласа Самчука, 8, входить в межі земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:0008, за категорією земель є землями природоохоронного та іншого призначення, цільове призначення - 04.07 для збереження та використання парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, а також, що документи, які посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні.

Відповідно до інформації Львівської міської ради №31-2463/0/2-23 від 11.09.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:0008, площею 51,3865 га відноситься до території Парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Стрийський парк», що створений Постановою Ради Міністрів УССР від 29.01.1960 за №105, Постановою колегії Держкомітету Ради Міністрів УРСР по охороні природи від 26.07.1972 за №22 та рішенням Львівської обласної ради від 09.10.1984 за №495.

Відповідно до ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки пам`ятки садово паркового мистецтва.

Відповідно до ст. 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть пробувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Відповідно до ст. 46 Земельного кодексу України до земель іншого природоохоронного призначення належать земельні ділянки, в межах яких є природні об`єкти, що мають особливу наукову цінність. Межі земель іншого природоохоронного призначення закріплюються на місцевості межовими або інформаційними знаками. Порядок використання земель іншого природоохоронного призначення визначається законом.

Відповідно до ст. 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються: окрім іншого, навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів, а також навколо інших природніх об`єктів. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Відповідно до ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться: окрім іншого, землі природно-заповідного тa іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 порушив вимоги ст.ст. 44, 45, 46, 112 та 150 Земельного кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.197-1 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що на даний час він добровільно звільнив самовільно зайняту ним земельну ділянку, шляхом демонтажу спорудженої ним огорожі. Розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати.

Представник потерпілого Львівської міської ради в судовому засіданні пояснила, що дійсно споруджена ОСОБА_3 огорожа ним демонтована, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду. Крім того, вважає недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які нею та обвинуваченим не оспорюються. При цьому вказала, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України їй зрозумілий.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого, представника потерпілого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.197-1 КК України.

Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст.197-1 КК України, оскільки він самовільно зайняв особливо цінні землі, землі в охоронній зоні природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.197-1 КК України, є нетяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_3 згідно ст.89 КК України раніше не судимий, перебуває на обліку у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне усунення заподіяної шкоди.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини, за яких вчинене діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_3 слід визначити покарання в межах санкції ч.2 ст.197-1 КК України у виді обмеження волі.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який в судовому засіданні обіцяв не допускати в подальшому протиправної поведінки, добровільно звільнив самовільно зайняту ним земельну ділянку, шляхом демонтажу огорожі, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 статтю 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, так як його виправлення можливе без реального відбування покарання. Таке покарання, на думку суду, буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів.

Цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368-370, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1