ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/31/22 Номер провадження 11-кп/814/1212/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000347 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, громадянину України, не працюючому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , раніше не судимому, обвинуваченому за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 306 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 15 березня 2024 включно, без визначення розміру застави.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці с. Світлогірське Кобеляцького району Полтавської області, громадянці України. не працюючій, маючій на утриманні 2 неповнолітніх дітей, проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , раніше не судимій, обвинувачену за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 15 березня 2024 включно, без визначення розміру застави.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 у складі організованої групи з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в період з початку червня 2021 року по 15.07.2021 вчиняли дії з незаконного виготовлення, зберігання з метою збуту та збуту психотропної речовини - метамфетаміну та особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, вчинених повторно, організованою групою осіб. ОСОБА_9 також обвинувачується у використанні коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, а ОСОБА_8 - у втягуванні неповнолітнього у протиправну діяльність, вчинену матір`ю.

Проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд першої інстанції мотивував своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 особливо тяжких кримінальних правопорушень у складі організованої групи за яке санкцією статті передбачено покарання від 9 до 12 років із конфіскацією майна, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, місцевий суд під час ухвалення рішення врахував дані про особу ОСОБА_8 , яка не має міцних соціальних зв`язків, не працює та не має офіційних джерел прибутку, вік та стан здоров`я обвинуваченої, яка не має тяжких захворювань чи інвалідності та дані про особу ОСОБА_9 , який не працює, не має офіційних джерел прибутку, не має постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, його вік та стан здоров`я, який не має тяжких захворювань чи інвалідності.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КК України, враховуючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд вирішив не визначати розмір застави.

У своїй апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що клопотання прокурора не містить доказів, що підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КК України.

Просить взяти до уваги, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, яке розташоване на значній відстані від місця проживання інших учасників кримінального провадження, що виключає можливість впливу обвинуваченою на них. Звертає увагу, що обвинувачена має ряд хронічних захворювань та неповнолітніх дітей, які потребують її піклування.

Крім того, обвинувачені не судимі раніше, позитивно характеризуються за місцем перебування, стягнень не мають, дотримуються вимог УВП.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000347 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 та ч. 1 ст. 306 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст. 199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Суд належним чином врахував, при обранні запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинувачених та відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів, які підтверджують неможливість застосування даного запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у зв`язку із незадовільним станом здоров`я.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №1122 від 21.11.2012 затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, відповідно до якого зазначеним особам безперешкодно надається медична допомога у закладах охорони здоров`я відповідно до специфіки захворювання.

Також місцевий суд правомірно взяв до уваги, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, обґрунтовано звернувши увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у інкримінованих правопорушеннях, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім того, непереконливими є доводи захисника, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, яке знаходиться на значній відстані від перебування інших учасників кримінального провадження, оскільки при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст.ст. 352, 353 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потеріплих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, оскільки судовий розгляд не завершений та суд вправі допитувати учасників провадження повторно або додатково, досліджувати докази для об`єктивного встановлення фактичних обставин справи, незалежно від місця проживання кожного із учасників судового провадження.

Твердження захисника про те, що обвинувачені раніше не судимі, позитивно характеризуються в установі, де відбувають покарання, наявність у них постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, також не свідчать про зменшення ризиків, на які посилається суд першої інстанції.

Вказані вище обставини дають достатні підстави вважати, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на теперішній час не зменшилися.

Також, відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик колегією суддів враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КК України, враховуючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд правомірно вирішив не визначати розмір застави.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені захисником доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2024 року, щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4