Вирок

Іменем України

01.11.2023 м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №0000703 від 24 липня 2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,-

в с т а н о в и в :

23.07.2021 близько 23.30 год. водій ОСОБА_4 , керуючи вантажним фургоном марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Кн. Ольги в напрямку до вул. Наукової у м.Львові, порушив вимоги Розділу 1 п.1.5, Розділу 2 п.п. 2.3 б), Розділу 18 п.18.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулась дорожньо транспортна пригода наїзд вантажним фургоном марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 на пішохода ОСОБА_10 , який від отриманих травм загинув на місці події.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, надав покази, що відповідають пред`явленому обвинуваченню. В судових дебатах просив суд не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки таке позбавить його основного та єдиного джерела доходу.

Потерпілі просили залишити заявлений ними цивільний позов без розгляду, так як обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду. Просять призначити обвинуваченому ОСОБА_11 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини справи, а тому докази, які їх стверджують, в судовому засіданні не досліджувались, а суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився показаннями обвинуваченого.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні винність обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , доведена повністю, а дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілим.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 р. по справі № 759/5339/19, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків для потерпілих, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не числиться, раніше не судимий, згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 являється пенсіонером, згідно посвідчення серії НОМЕР_3 є ветераном праці, на момент вчинення злочину в стані сп`яніння не перебував.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , з врахуванням думки потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за даний вид злочину.

Водночас, із врахуванням вищенаведеного та того, що обвинувачений ОСОБА_4 згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 одружений, проживає у Республіці Польща у м. Перемишлі згідно договору оренди житлового приміщення від 21.11.2022 року, працює у м. Перемишль згідно договору про надання послуг на умовах договору доручення №49/2023 від 30.09.2023 року, а також, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 75-78 КК України, звільнити від його відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України без покладання на обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст. 76 КК України, виходячи з переконання, що припинення протиправної поведінки та недопущення злочинів з його боку у майбутньому можливе за ефективного контролю поведінки обвинуваченого.

Що стосується додаткового необов`язкового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то, на переконання суду, підстав для призначення такого обвинуваченому ОСОБА_11 немає.

Суд враховує пост кримінальну поведінку обвинуваченого, яка вказує на відсутність будь-яких спроб останнього ухилитися від відповідальності за скоєне, як на досудовому слідстві, так і в суді ОСОБА_4 свою вину у скоєному визнав повністю, добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки, у зв`язку з чим останні просять не карати суворо обвинуваченого. А тому, сукупність наведених обставин разом з тим, що скоєне кримінальне правопорушення відноситься до категорії необережних злочинів та яке вчинене обвинуваченим у тверезому стані, що стверджується висновком №001577 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.07.2021 року, доцільності у позбавленні обвинуваченого права керування транспортними засобами немає, враховуючи при цьому те, що прийняття такого рішення надасть обвинуваченому можливість отримувати законний та стабільний дохід.

З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про відшкодування шкоди за їхньою письмовою заявою підлягає залишенню без розгляду.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

У справі наявні процесуальні витрати за проведення експертиз. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування Львівським НДЕКЦ МВС України проводились наступні експертизи: судова комплексна відео технічна та авто технічна експертиза (КСЕ-19/114-21/14337-ІТ від 27.08.2021), судові інженерно транспортні експертизи (СЕ-19/114-21/13919-ІТ від 19.08.2021 та СЕ-19/114-21/13920-ІТ від 18.08.2021).

Згідно наявних довідок загальна вартість виконаних експертиз становить 6 864 (шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 80 коп. Зазначена сума витрат на проведення експертиз згідно ст.124 КПК України підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення його права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 6 864 (шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 80 копійок.

Скасувати арешт накладений слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова від 27.07.2021 (справа №461/6212/21, провадження №1-кс/465/4170/21) на вантажний фургон марки «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Речові докази:

-оптичний електронний цифровий носій диск «DVD-R Videx», 4,7 GB, який було надано працівником ТзОВ «Аквапарк Пляж» - залишити в матеріалах кримінального провадження;

-фургон марки «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1