Провадження №11-кп/801/902/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000593 від 20.04.2023,

за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2023 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, працюючого монтажником будівельним,

якого визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України та ст. 69-1 КК України - у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 68 КК України та ст. 69 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з 20.04.2023 по 22.06.2023.

До набрання вироком законної сили змінено запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. п. 1, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, але не довше ніж на 2 місяці до 19.08.2023, а саме: прибувати на виклики за першою вимогою; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Окрім того, вироком вирішено питання речових доказів, арешту майна та процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням криміналістичних досліджень.

Згідно з вироком ОСОБА_8 , 14.01.2023 перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою АДРЕСА_2 , в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_11 , діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, шляхом вільного доступу, викрав з торгової полиці йогурт «Яготинський» зі смаком персик, вагою 400 г, сир кисломолочний «Молокія» вагою 200 г. биток свинячий вагою 1,160 кг, крабові палички ТМ «Водний мир», упаковка вагою 450 г, філе куряче «Дмитрук» вагою 0,548 кг., шоколад «Milka» вагою 95 г, загальна вартість яких, згідно висновку товарознавчих експертиз №2639-2651/23-21 та №3118-3120/23-21 становить 609,79 грн., помістив їх у свій рюкзак, після чого, не розрахувавшись за вказаний товар, залишив приміщення магазину, завдавши ФОП ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 609,79 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , 16.01.2023 близько 16.55 год., перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою АДРЕСА_2 , в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих спонукань, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, шляхом вільного доступу, викрав з торгової полиці биток свинини вагою 2,319 кг, ринкова вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи №2639-2651/23-21 становить 418,12 грн., помістив його у свій рюкзак, після чого, не розрахувавшись за вказаний товар, залишив приміщення магазину, завдавши ФОП ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 418,12 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , 20.04.2023 близько 19.30 год. перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою АДРЕСА_2 , в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, викрав з торгової полиці пачку арахісу «Big bob» в оболонці сир вагою 55 гр, пачку арахісу «Big bob» мікс арахіс-кукурудза зі смаком ковбаски вагою 70 гр., плитку молочного шоколаду «Nesquik» вагою 100 гр., плитку шоколаду «Milka» вагою 90 гр., алкогольний напій «Revo Energy» 8,5% об`ємом 0,5 л., курку-гриль вагою 1,188 кг., загальна вартість яких, згідно висновку товарознавчих експертиз №2639-2651/23-21 та №3118-3120/23-21 становить 420,25 грн. та помістив їх в кармани куртки та сумку, яка знаходилась при ньому.

В подальшому, ОСОБА_8 , не маючи наміру розраховуватись за обраний товар, почав виходити з приміщення магазину, однак, пройшовши повз касову зону був помічений адміністратором магазину ОСОБА_12 , який звернувся до останнього з проханням викласти речі. В свою чергу, ОСОБА_8 розуміючи, що його дії стали помітними для інших осіб, діючи відкрито, почав втікати, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте, з причин, що не залежали від його волі, не зміг цього зробити, оскільки на виході з магазину був затриманий ОСОБА_12 .

Таким чином, внаслідок припинення протиправних дій ОСОБА_8 попереджено завдання ФОП ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 420,25 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, суду пояснив що в зв`язку з скрутним матеріальним становищем та відсутністю роботи він двічі здійснив крадіжку продуктів харчування з магазину в січні місяці 2023 року. В подальшому, 20.04.2023 він знову вчинив крадіжку продуктів харчування, але був помічений працівником магазину, після чого виклав частину продуктів харчування та злякавшись почав тікати з магазину разом з сумкою в якій, також, знаходились продукти харчування, однак не зміг цього зробити та був затриманий працівником магазину. Також, зазначив, що перелік викрадених продуктів, які зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаюється, про вчинене шкодує, шкоду потерпілій відшкодовано, просив суд суворо його не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважав недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати:

- по епізоду викрадення майна 14.01.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану;

- по епізоду викрадення майна 16.01.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

А по епізоду викрадення майна 20.04.2023 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює кваліфікацію, доведеність винуватості обвинуваченого, а лише оскаржує вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2023 стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості, а саме застосування ст.ст.69,75 КК України. Просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України призначити покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинения менш суворого покарання більш суворим призначити 6 років 8 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Прокурор вказує, що суд першої інстанції, мотивуючи можливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, визнав обставинами, що пом?якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, ставлення обвинуваченого до вчиненого, повне визнання його вини, незначний розмір завданої шкоди.

Однак суд не врахував особу винного ОСОБА_8 , який раніше і не був судимий, але достовірно знаючи, що відносно нього на розгляді у Вінницькому міському суді вже перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, вчинив не один епізод злочинної діяльності, а декілька епізодів умисних тяжких злочинів. Викладене свідчить про необхідність призначення ОСОБА_8 міри покарання у виді позбавлення волі на більш тривалий термін, оскільки в протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.

Окрім того, прокурор, користуючись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.403 КПК України, подала доповнення до апеляційної скарги, в яких вказувала, що суд першої інстанції у вироку також не вказав початок строку відбування покарання, який потрібно обраховувати з моменту проголошення вироку, тобто з 22.06.2023.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу з доповненнями прокурора, яка брала участь у суді першої інстанції, просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора з доповненнями лише в частині визначення початку строку відбування покарання, проте в решті просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін. Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою винуватість не заперечував, щиро каявся, просив суд суворо його не карати, пояснював, що тривалий час виховувася в інтернаті, оскільки матір позбавили батьківських прав, а батько помер, інкриміновані злочини вчинив у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, відсутністю роботи та коштів на проживання. Натомість захисник ОСОБА_9 звертав увагу апеляційного суду на те, що обвинувачений вчиняв дрібні крадіжки продуктів харчування невеликої вартості, тому призначення обвинуваченому покарання, яке просить прокурор у скарзі та яке необхідно відбувати реально у виді 6 років та 8 місяців, за викрадення продуктів харчування не буде відповідати ст.ст. 50, 65 КК України, а також особі обвинуваченого. На переконання захисника, в суду були законні підстави для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, оскільки обвинувачений не становить великої суспільної загрози.

Потерпіла ОСОБА_11 до початку судового розгляду надіслала до суду заяву про розгляд апеляційної скарги в її відсутність. У заяві також вказала, що претензій до обвинуваченого не має, оскільки заподіяну шкоду відшкодовано.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється. Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Що ж стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості, а саме застосування ст.ст.69,75 КК України, то колегія суддів зауважує наступне.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо. При цьому, вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Частиною першою статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі прокурора.

Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд дотримався положень ст. 65 КК України та зважив на те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, повністю відшкодував завдану шкоду. Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд правильно вважав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не були встановлені.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, обставини справи, особу обвинуваченого, який жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, повне визнання ним вини, незначний розмір завданої шкоди та її повне відшкодування, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного та цілком обґрунтованого висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України та вимог ст. 69-1 КК України, а також за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України та вимог ст. 69 КК України, та визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Окрім того, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчиняв крадіжки продуктів харчування внаслідок скрутного матеріального становища, тривалий час виховувалася в інтернаті, оскільки його матір була позбавлена батьківських прав, а батько помер, на момент вчинення злочинів офіційно працевлаштований не був. Таким чином, колегія суддів вважає, що внаслідок малого життєвого досвіду та молодого віку, а також відсутності належного виховання, належного побуту для організації свого життя, вказане могло спонукати ОСОБА_8 на вчинення кримінальних правопорушень, при цьому, не усвідомлюючи дійсних наслідків таких протиправних дій.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що суд не врахував особу винного ОСОБА_8 , який раніше і не був судимий, але достовірно знаючи, що відносно нього на розгляді у Вінницькому міському суді вже перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, вчинив не один епізод злочинної діяльності, а декілька епізодів умисних тяжких злочинів, то вони не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки суперечать головному правововому принципу, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Водночас, що стосується підстав для застосування ст. 75 КК України у даному кримінальному провадженні, то колегія суддів зауважує наступне. Як убачається з вироку суду першої інстанції, він містить достатні мотиви прийнятого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. На думку суду першої інстанції, саме таке покарання буде достатнім, оскільки сприятиме виправленню ОСОБА_8 та відповідатиме принципам розумності та справедливості.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 не становить великої суспільної загрози, а його виправлення можливо досягти шляхом здійснення контролю за поведінкою під час іспитового строку. Колегія суддів переконана, що вимоги та доводи апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 6 років і 8 місяців позбавлення волі, яке належить відбувати реально, не відповідають вимогам ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Крім того, такий вид покарання, враховуючи характер вчинених ОСОБА_8 правопорушень, не відповідає принципу співмірності та індивідуалізації покарання. При цьому, прокурор не бере до уваги те, що суд, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробовуванням, визначив йому максимальний іспитовий строк для здійснення контролю за його поведінкою, який, на переконання колегії суддів, буде для останнього як стимулюючим, так і стримуючим фактором не вчиняти кримінальні правопорушення в подальшому та доводити своє виправлення.

Колегія суддів також зважає і на посткримінальну поведінку ОСОБА_8 , який більше шести місяців з дня вчинення кримінальних правопорушень, до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях не притягувався, відсутність вироків стосовно ОСОБА_8 , які набрали законної сили, а також на те, що обвинувачений офіційно працевлаштувався, наразі працює монтажником будівельним, що підтверджується документами, наданими стороною захисту під час апеляційного розгляду. Вказане колегія суддів визнає таким, що свідчить про готовність обвинуваченого до стабільної самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві та лише підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст.75, 76 КК України. Таким чином, колегія суддів переконана, що доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду

Разом з тим, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду доводи прокурора, викладені в доповненнях до апеляційної скарги, про те, що судом при призначені покарання ОСОБА_8 не визначено початок строку відбування покарання.

Так, у роз`ясненнях п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВерховногоСуду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 зазначається, що зміст резолютивної частини вироку має бути викладено чітко і ясно, щоб при його виконанні не виникло сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою суд у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, ухвалює рішення і про початок строку відбування покарання.

Проте, таких вимог кримінального процесуального закону та роз`яснень постанови Вінницький міський суд Вінницької області при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 дотримався не повністю, оскільки, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, призначивши обвинуваченому покарання, суд першої інстанції початок строку відбування покарання не зазначив.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За наведених обставин, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції в цій частині, а саме зазначення про те, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 слід рахувати з моменту ухвалення вироку судом першої інстанції, тобто з 22 червня 2023 року.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає до часткового задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 - зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419,426, 532 КПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України змінити в частині визначення початку строку відбування покарання.

В резолютивній частині вироку вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту ухвалення вироку судом першої інстанції, тобто з 22 червня 2023 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4