15.11.2023
Справа № 642/6363/23
Провадження № 1-кс/642/3596/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за № 000000032 від 01.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,-

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова звернувся прокурор Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування зазначив, що у провадженні територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві перебуває кримінальне провадження №0000032 від 01.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Зокрема, досудовим розслідування попередньо встановлено, що службові особи Управління поліції охорони в Харківській області (далі УПО), які, діючи умисно, з корисливих спонукань, вступивши у злочинну змову зі службовими особами комерційних підприємств, впровадили схему, пов`язану з проведенням узгоджених процедур закупівель/спрощених закупівель у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі», щодо постачання товарів засобів індивідуального захисту, зв`язку, зброї та боєприпасів, замовниками яких є УПО, відповідно до якої у торгах приймають участь наперед визначені підприємства, та в подальшому постачають обладнання за завищеними цінами та не належної якості.

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02.11.2023 07.11.2023 проведений обшук за місцем розташування адміністративного приміщення ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) за адресою: м. Харків, вул. Теплична, 4-А (літ. А-1, літ. Б-2), в ході якого виявлено та вилучено:

- договір №141 від 15.07.22 на 2 арк.;

- додаток №1 до договору №141 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №141 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- додаток №3 до договору №141 (технічні умови розміщення обладнання), на 1 арк.;

- додаток №5 до договору №141 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №4 до договору №141 (додаткова угода), на 1 арк.;

- договір №196 від 30.09.22, на 4 арк.;

- додаток №1 до договору №196 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №196 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- договір №228 про закупівлю товарів від 19.07.23, на 5 арк.;

- додаток №1 до договору №228 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- договір №241 від 22.11.22, на 4 арк

- додаток №1 до договору №241 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №241 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- додаток №3 до договору №241 (технічні умови розміщення обладнання), на 1 арк.;

- видаткова накладна №49 від 01.08.23, на 1 арк.;

- акт надання послуг №40 від 26.06.23, на 1 арк.;

- видаткова накладна №50 від 01.08.23, на 1 арк.

У зв`язку із тим, що вказані речі можливо зберегли на собі сліди злочинів, та містять інші дані, які будуть використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, постановою слідчого від 07.11.2023 вони визнані речовими доказами.

Зазначені виявлені речі та документи потребують подальшої перевірки шляхом детального огляду, аналізу отриманої інформації та перевірки шляхом проведення подальших слідчих (розшукових) дій, дослідження з участю спеціалістів, забезпечення проведення судових експертиз.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації в державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення вважає за необхідне клопотати перед слідчим суддею про необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою: забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Щодо мети накладення арешту відповідно до ч.2 ст.170 КПК України:

старшим слідчим другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, винесено постанову про визнання речовими доказами вилученого майна, оскільки мається необхідність проведення ряду експертних досліджень та інших процесуальних дій з вилученим майном. Окрім того, частина вилученого, на думку органу розслідування, сама по собі підтверджує факти вчинених правопорушень.

Так, для дослідження інформації, замало лише візуального огляду предметів.

Для ідентифікації виявлених під час обшуків документів, речей необхідно провести ряд експертних досліджень.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Встановлено, що власники вилученого в ході обшуку майна, можуть бути причетні до вчинення злочину та можуть вчинити дії спрямовані на знищення, пошкодження або його відчуження, створення підроблених документів або вчинення нових правочинів, що можуть ввести в оману органи досудового розслідування та суд щодо цільового використання майна.

Відповідно до вимог ч. 5 ст.171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження маються достатні дані вважати, що вилучені речі мають відношення до кримінального провадження та їх повернення унеможливить досягти мети досудового розслідування, винні особи не понесуть покарання, а також враховуючи, що після повернення зазначених речей їх місце знаходження встановити буде неможливо, оскільки вони можуть бути знищені, втрачені, сховані, спотворені, а тому підлягають арешту.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутності, клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Представник ФОП ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Зазначив, що з доводами викладеними в клопотанні не погоджується, вважає їх формальними та такими, що не містять фактичних даних про причетність до протиправної діяльності службових осіб УПО ФОП ОСОБА_5 .. Вказав, що клопотання прокурора необгрунтоване, безпідставне, та є втручанням правоохоронного органу в законну господарську діяльність підприємця. Враховуючи викладене просив відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві перебуває кримінальне провадження №0000032 від 01.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02.11.2023 07.11.2023 проведений обшук за місцем розташування адміністративного приміщення ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) за адресою: м. Харків, вул. Теплична, 4-А (літ. А-1, літ. Б-2), в ході якого виявлено та вилучено:

- договір №141 від 15.07.22 на 2 арк.;

- додаток №1 до договору №141 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №141 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- додаток №3 до договору №141 (технічні умови розміщення обладнання), на 1 арк.;

- додаток №5 до договору №141 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №4 до договору №141 (додаткова угода), на 1 арк.;

- договір №196 від 30.09.22, на 4 арк.;

- додаток №1 до договору №196 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №196 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- договір №228 про закупівлю товарів від 19.07.23, на 5 арк.;

- додаток №1 до договору №228 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- договір №241 від 22.11.22, на 4 арк

- додаток №1 до договору №241 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №241 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- додаток №3 до договору №241 (технічні умови розміщення обладнання), на 1 арк.;

- видаткова накладна №49 від 01.08.23, на 1 арк.;

- акт надання послуг №40 від 26.06.23, на 1 арк.;

- видаткова накладна №50 від 01.08.23, на 1 арк.

У зв`язку із тим, що вказані речі можливо зберегли на собі сліди злочинів, та містять інші дані, які будуть використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, постановою слідчого від 07.11.2023 вони визнані речовими доказами.

Слід зазначити, що на даному етапі слідчий суддя не вирішує питання, які має вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних прийшов до висновку, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Частиною другою цієї статті визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором (ч.1 ст.171 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно, вилучене в ході проведення 07.11.2023 обшуків, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення в цій частині довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

При цьому, надаючи оцінку доводам представника власника майна щодо відсутності жодних взагалі підстав для накладення арешту на виявлене та вилучене під час обшуків майна, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження наведених доводів, у зв`язку з чим відхиляє доводи сторони захисту за необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ч. 4 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Прокурором доведено, що зазначене вище вилучене майно, має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому повернення вищевказаних речей може призвести до їх знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що слідчим надано достатньо доказів, що вказані речі мають доказове значення для даного кримінального провадження, а також під час досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні судових експертиз і незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання на накладення арешту на вказані вилучені речі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171-173 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за № 000000032 від 01.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на наступне майно, виявлене та вилучене в ході обшуку за місцем розташування адміністративного приміщення ФОП ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) за адресою: м. Харків, вул. Теплична, 4-А (літ. А-1, літ. Б-2):

- договір №141 від 15.07.22 на 2 арк.;

- додаток №1 до договору №141 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №141 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- додаток №3 до договору №141 (технічні умови розміщення обладнання), на 1 арк.;

- додаток №5 до договору №141 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №4 до договору №141 (додаткова угода), на 1 арк.;

- договір №196 від 30.09.22, на 4 арк.;

- додаток №1 до договору №196 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №196 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- договір №228 про закупівлю товарів від 19.07.23, на 5 арк.;

- додаток №1 до договору №228 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- договір №241 від 22.11.22, на 4 арк

- додаток №1 до договору №241 (специфікація обладнання), на 1 арк.;

- додаток №2 до договору №241 (специфікація робіт), на 1 арк.;

- додаток №3 до договору №241 (технічні умови розміщення обладнання), на 1 арк.;

- видаткова накладна №49 від 01.08.23, на 1 арк.;

- акт надання послуг №40 від 26.06.23, на 1 арк.;

- видаткова накладна №50 від 01.08.23, на 1 арк.

Зазначені речові докази зберігати в камері речових доказів ТУ ДБР у м. Полтаві за адресою: м.Полтава, вул. Гоголя, 25.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1