Номер провадження: 11-кп/813/479/23
Справа № 946/2162/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 30.06.2022 року у кримінальному провадженні №0000113 від 20.01.2020 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ізмаїл Одеської області, приватного підприємця, одруженого, маючого малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком, з випробуванням, із призначенням іспитового строку 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 протягом випробувального строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування судових витрат та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 компенсацію моральної шкоди в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 - відмовлено.

Також вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 19.01.2020 року приблизно о 18:30 годині, він, перебуваючи у громадському місті - біля кафе «Кораблик», що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Фортецька,2-п - неподалік від Ізмаїльського меморіального парку, реалізуючи свій неправомірний намір, що в нього виник раптово з хуліганських мотивів, та який був направлений на вчинення хуліганських дій, не зважаючи на дріб`язковість ситуації, влаштував словесну суперечку з ОСОБА_9 , яка закінчилася тим, що ОСОБА_9 разом зі своїм товаришем ОСОБА_10 , для уникнення продовження конфлікту направився у протилежний бік від ОСОБА_7 - у напрямку вул. Фанагорійська в м. Ізмаїлі. Однак, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію своїх протиправних умисних дій з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадських порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, направився слідом за ОСОБА_9 , та, побачивши, що той повертається, порівнявшись з ним, прагнучи показати свою зневагу до встановленого порядку, а також протиставити себе йому й самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, поєднуючи свої дії з застосуванням заздалегідь пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмета - пристрою травматичної дії марки «Т-Яех» НОМЕР_3 (пістолета з гумовими кулями), безпричинно здійснив постріл у ліве стегно ОСОБА_9 , завдавши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді вогнепального кульового сліпого поранення лівого стегна з пошкодженням м`яких тканин, а також, відразу ж після пострілу, своєю правою рукою з пістолетом в ній наніс ОСОБА_9 один удар у ліву брів, спричинивши забійну рану лівої брови.

Таким чином, судом 1-ої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.296 КК України, - за кваліфікуючими ознаками хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , вважає висновки суду 1-ої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження невірними, а вирок відносно обвинуваченого незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне:

- суд 1-ої інстанції надав оцінку наявності хуліганського мотиву у діях обвинуваченого ОСОБА_7 за кваліфікуючими ознаками ч.4 ст.296 КК України лише доказами сторони обвинувачення;

- судом 1-ої інстанції застосований закон, що не підлягає застосуванню, оскільки головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим, такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства;

- суд відхилив докази сторони захисту (показання свідків, речові докази), з яких вбачається виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілим на ґрунті особисто неприязних стосунків, що стало приводом неправомірної поведінки потерпілого біля кафе, де здійснював свою господарську діяльність обвинувачений;

- поза увагою суду залишилось те, що з урахуванням показів свідків, потерпілого, обвинуваченого, оглянутим у суді диском з відео файлами вбачається, що між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 на вулиці біля кафе «Кораблик» виник конфлікт на ґрунті особисто неприязних стосунків, який був спровокований зі сторони потерпілого його неправомірною поведінкою. Тому сторона захисту вважає, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, а вбачається склад кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України з урахуванням того, що згідно висновку судово- медичного експерта потерпілому ОСОБА_9 спричинені легкі тілесні ушкодження;

- з матеріалів провадження вбачається, що у діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, а також мотив, що являється однією із складовою складу злочину, а тому відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України;

- пристрій для стрільби гумовими кулями, який знаходився у ОСОБА_7 не був заздалегідь заготовлений ним для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому з хуліганських мотивів, так як перебував у обвинуваченого з метою самозахисту на підставі дозвільних документів;

- задовольняючи позовні вимоги у розмірі 200000 грн., суд конкретно не визначив, з яких міркувань була визначена така сума, так як потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичного експерта були спричинені легкі тілесні ушкодження та потрапив до лікувального закладу, де йому була надана первинна медична допомога, після чого у цей же день самостійно залишив лікувальний заклад та у подальшому за медичною допомогою не звертався та не лікувався, так як з цього приводу ним не було надано жодного доказу. А тому суд визначив грошову суму у якості грошової компенсації за спричинену моральну шкоду без урахувань меж розумності та справедливості.

На підставі викладеного, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду 1-ої інстанції відносно ОСОБА_7 змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.4 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 125 КК України. В частині цивільного позову - зменшити грошову суму у якості грошової компенсації за спричинену моральну шкоду з врахуванням меж розумності та справедливості.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданих апеляційних скарг

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник - адвокат ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали, на підставі чого колегія суддів вирішила проводити апеляційний розгляд за їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частинами першою та другою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.4 ст.296 КК України суд першої інстанції зробив із врахуванням доказів, наявних в матеріалах провадження, а також на підставі показань потерпілого та свідків, а саме:

- потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції пояснив, що він з товаришем дитинства, з яким проживає по сусідству - ОСОБА_12 , 19.01.2020р. ближче до вечора - біля 17-ї - 18-ї години -вирішили піти на Дунай скупатися, оскільки було свято водохреща. ОСОБА_13 не купався, а він, потерпілий, скупався. Потім вони вдвох вживали на березі горілку, щоби не змерзнути - пляшку на двох, та потім пішли неподалік до кафе «Кораблик», щоби зігрітися і відпочити, бо там можна поїсти, замовити кави, послухати музику. В кафе він, ОСОБА_9 , замовив склянку пива, а ОСОБА_13 - чай. Вони трохи посиділи, а після того, як почалося караоке і вимкнулося яскраве світло та включилося притишене - розрахувалися і пішли собі. Вийшовши з кафе та звернувши ліворуч, проходивши повз його бічну стіну, почули, як з середини його приміщення голосно розмовляє, навіть кричить жінка. Втручатися не дуже хотілося, але з метою припинення знущання над жінкою, як те зрозумів він, потерпілий, він, ОСОБА_9 , вдарив кулаком чи ногою у стіну закладу. Як саме він точно не пам`ятає, але мета була досягнута і вони пішли собі далі, бо жінка кричати перестала. Він, обвинувачений, погоджується, що удар був гучний, оскільки стіна закладу була залізна. Та він навіть не припускав, що з цього вийдуть такі наслідки, бо є миролюбивим, навіть у стані алкогольного сп`яніння себе контролює, а той факт, що він кодувався - то було для спокою його дружини, бо вони вирішили, що в їхній родині алкоголю не буде взагалі. Після того, як вони - потерпілий і його товариш ОСОБА_13 - відійшли кілька кроків, їх ззаду окликнув чоловік, як тепер йому, потерпілому відомо, - обвинувачений ОСОБА_7 , з яким вони раніше знайомі не були. Обвинувачений почав лаятися, ображати і погрожувати, з-за чого він. ОСОБА_9 , зупинившись і кинувши на землю свою сумку, в якій брав з собою на пляж рушника і запасний одяг, повернувшись до ОСОБА_7 обличчям почав йому висловлювати своє невдоволення на його емоційну розмову, проте ОСОБА_13 сказав йому, ОСОБА_9 , що в ОСОБА_7 ніж, тому він, потерпілий, вирішив собі мирно піти, оскільки не бажав ніякого скандалу і не мав наміру ні на кого нападати чи з`ясовувати стосунки. Відійшовши декілька метрів від закладу, він, ОСОБА_9 , пригадав, що залишив на березі, на пляжі рушника - в нього їх було два - однин він узяв, а про другий пригадав лише тепер, і вирішив повернутися. ОСОБА_13 його вмовляв не повертатися, бо вже темно, і з-за цього не хотів і спочатку не пішов з ним, а він, ОСОБА_9 , пішов назад, але через декілька кроків побачив ОСОБА_7 , який йшов назустріч. Подумавши, що ОСОБА_7 хоче продовжити з`ясування сосунків, але не маючи на це бажання, вирішив пройти повз нього, але ОСОБА_7 , підійшовши ближче, вистрелив з пістолета та, підійшовши впритул - вдарив його, потерпілого, в обличчя, від чого він, потерпілий, повернувся і пішов у зворотньому напрямку від ОСОБА_7 - звідки прийшов. Від удару у голову він погано усвідомлював, що відбувається і куди йде, бо подумав, що йому куля влучила в голову. Він пам`ятає, що він сидів на зупинці неподалік від місця події, як його, потерпілого, швидка доставила до лікарні, де його прооперували - витягли з коліна кулю, і він, не бажаючи залишатися ночувати в лікарні, підписавши відмову у госпіталізації, пішов ночувати до ОСОБА_13 , бо у стані алкогольного сп`яніння не хотів з`являтися додому, щоби дружна не розхвилювалася.

Судом були також допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_10 повідомив суду, що є приятелем з дитинства ОСОБА_9 19.01.2020 року він разом з ОСОБА_9 пішли купатися на річку ОСОБА_14 , розпивали там горілку, після чого пішли в бар «Кораблик» випити пива. Вийшли з бару, коли було вже темно, і почули гучні розмови в середині приміщення закладу. ОСОБА_9 вдарив ногою по бару, після чого вийшов ОСОБА_7 та почалась словесна перепалка. Потім він, свідок, з ОСОБА_9 пішли дододому, але ОСОБА_7 наздогнав їх та вистрелив з пістолета в ногу ОСОБА_9 . ОСОБА_10 зазначив, що до цього ОСОБА_7 не знав, вважає, що ОСОБА_9 спровокував ОСОБА_7 на агресивну поведінку, але не на такі тяжкі наслідки, що, окрім пострілу, ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 в голову пістолетом, після чого ОСОБА_9 пішов у темряву, а він та ОСОБА_7 його потім наздоганяли - приблизно через 3хвилини наздогнали, ОСОБА_7 чи охоронці викликали швидку та поліцію.

Свідок ОСОБА_15 , яка є дружиною обвинуваченого, повідомила, що її чоловік має кафе « ОСОБА_16 », 19.01.2020 року приблизно о 17-30 годині, вона, свідок, була на пляжі на річці Дунай, після чого зайшла до кафе чоловіка з чорного ходу та побачила свого чоловіка, який розмовляв на підвищених тонах з двома особами, які, як вона потім дізналася, - є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вона бачила, як ОСОБА_9 вдарив її, свідка, чоловіка - ОСОБА_7 - по голові, а також, що інша особа - ОСОБА_10 - також вдарив її чоловіка. Свідок також стверджувала, що зі слів її чоловіка ОСОБА_7 вона опісля дізналася, що ці два чоловіки, з якими в нього був конфлікт, підізвали його до себе, але ОСОБА_7 попередив, щоби до нього не підходили, інакше він буде стріляти, але вони підійшли і він змушений був вистрелити. При цьому вона, свідок, пострілів не бачила та не чула, та на запитання зазначила, що ОСОБА_7 займається страйкболом, пістолет має приблизно рік та носить його постійно з собою, має на це дозвіл.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що 19.01.2020 року вона працювала на кухні поваром у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Приблизно о 18-00 годині почула крики на вулиці, впізнала голос ОСОБА_7 , чула нецензурну лайку, все це тривало декілька секунд. Що відбувалось на вулиці - вона не бачила, оскільки не виходила з кухні, бо було багато замовлень.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що 19.01.2020 року працювала на кухні помічником повара у кафе «Кораблик». Ввечері того дня збиралася додому та, хоча на вулиці було темно, але вона за доброго освітлення побачила, як троє людей стояли біля кафе, упізнає ОСОБА_9 , який вдарив ОСОБА_7 по обличчю. Що відбувалось потім не бачила, оскільки пішла додому.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що 19.01.2020 року проходив стажування мангальщиком у кафе «Кораблик». Ввечері, коли вже було темно, він почув розмову - конфлікт між ОСОБА_7 та двома особами - чоловіками. Щоб хтось когось бив чи стріляв - він, свідок, - не бачив, ОСОБА_18 він, свідок, також не бачив в той час. Також свідок зазначив, що бачив у ОСОБА_7 невелику сумку.

Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, окрім показань потерпілого та свідків, викладених вище, підтверджується наступними письмовими доказами, а саме:

- рапортами поліцейського СРПП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 19.01.2020 року про повідомлення зі служби 102, які надійшли 19.01.2020 року о 18:36 годині. о 19:16 годині та зареєстровані в журналі ЄО за №961 і 965, а також 19.01.2020 року о 20:17, що зареєстровано в журналі ЄО за №971, з яких вбачається, що 19.01.2020 року приблизно о 18:30 ОСОБА_9 отримав вогнепальне порання в ногу та голову біля бару «Кораблик», який розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Фортецька, 2П;

- витягом про внесення 20.01.2020 року відомостей до ЄРДР за №0000113 за попередньою кваліфікацією за ч.1ст.125 КК України;

- заявою ОСОБА_9 від 20.01.2020 року про те, що невстановлена особа 19.01.2020 року приблизно о 20:00 нанесла йому вогнепальне порання в ногу та голову біля бару «Кораблик»;

- протоколом огляду місця події 21.01.2020 року, згідно якого слідчим було проведено- паркова зона та встановлено, що на цій ділянці розташовано бар «Кораблик», який має адресу: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Фортецька,2П., поряд розташоване домоволодіння, яке має адресу: АДРЕСА_2 . Оглянута місцевість є відкритою, з загальним доступом, має пішохідну доріжку та проїжджу частину;

- виданими ОСОБА_7 19.01.2020 року у добровільному порядку: пристрій травматичної дії марки «T-Rex» № НОМЕР_1 , магазин до нього, три патрони з позначенням «Терен-3», дозвіл на зброю № НОМЕР_2 від 16.05.2017 року, одну гільзу з позначенням «Терен-3», які було оглянуто слідчим (протокол огляду від 21.01.2020 року) та Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 21.01.2020 року у справі №946/302/20 на які було накладено арешт;

- висновком експерта №24 від 11.02.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено вогнепальне кульове сліпе поранення лівого стегна, забійна рана лівої брові, характер, морфологічні особливості яких свідчать про те, що вони були заподіяні в короткий проміжок часу, можливо, одне за іншим та могли утворитись незадовго до госпіталізації в лікувальний заклад (19.01.2020 року) та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Зазначене вогнепальне кульове тілесне ушкодження заподіяно кульовим снарядом при пострілі з вогнепальної гладко ствольної зброї, який зроблено в ліве стегно з неблизької відстані та в момент ушкоджень ОСОБА_9 був звернений передньою поверхнею тіла до травмуючого предмету. «Вогнепальне кульове сліпе поранення лівого стена» та «забійна рана лівої брові» у гр. ОСОБА_9 , при звичайному перебігу, тягнуть короткочасний розлад здоров?я тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день) і згідно з п.п. 2.3.3; і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20.02.2020 року отримано кулю, яка вилучена зі стегна ОСОБА_9 19.01.2020 року, на яку Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 21.02.2020 року у справі №946/1044/20 накладено арешт;

- висновком експерта від 16.03.2020 року №124-Б/68-Ф, відповідно до якого пістолет є самозарядним пістолетом «T-Rex» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_1 , вітчизняного виробництва, призначеним для стрільби патронами несмертельної дії, є гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю самозахисту, виготовленою промисловим способом, без внесених конструктивних змін, є справним, придатним до стрільби, має сліди пострілу; надана гільза з позначенням «Терен-3» стріляна з наданого пістолета;

- виданим ОСОБА_7 21.01.2020 року у добровільному порядку сд-диском, на якому містяться записи з камер відеоспостереження, що встановлені у кафе «Кораблик», на який Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 23.01.2020 року у справі №946/378/20 накладено арешт;

- протоколом огляду виданого ОСОБА_7 у добровільному порядку сд-диску від 24.01.2020 року встановлено, що на ньому знаходяться файли.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

У вимогах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 просив змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 4 ст. 296 КК на ч. 1 ст. 125 КК, посилаючись на те, що з урахуванням показів свідків, потерпілого, обвинуваченого, оглянутим у суді диском з відео-файлами вбачається, що між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 на вулиці біля кафе «Кораблик» виник конфлікт на ґрунті особисто неприязних стосунків, який був спровокований зі сторони потерпілого його неправомірною поведінкою. А тому, на думку захисту, можна стверджувати, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, а вбачається склад кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України з урахуванням того, що згідно висновку судово- медичного експерта потерпілому ОСОБА_9 спричинені легкі тілесні ушкодження.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що в поданій захисником ОСОБА_8 апеляційній скарзі зазначалось, що судом 1-ої інстанції надана невірна оцінка фактичним обставинам справи та доказам у провадженні, однак не просив повторно дослідити докази по справі, у зв`язку з чим колегія суддів перевіряє вказані доводи, виходячи із аналізу вироку суду у співвідношенні з матеріалами провадження.

Також колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі, захисником не вказано, в чому підлягає неповнота або порушення судом 1-ої інстанції при досліджені всіх обставин, та на яких, передбачених законом підставах, а всі його доводи фактично зводились до незгоди із прийнятим судовим рішенням.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Судовий розгляд даного кримінального провадження, був проведений з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності. Діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Так, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він є приватним підприємцем і власником кафе, що розташоване на березі річки Дунай в м. Ізмаїл. На момент подій цей заклад мав назву «Кораблик», але наразі він перейменований на «Fat Cat» («Жирний кіт»). В цьому закладі відвідувачі можуть поїсти, є алкогольні напої, ввечері - караоке. В той день - 19.01.2020р. - було свято водохреща. Приблизно біля 18:00 години до закладу прийшов ОСОБА_9 з товаришем, з якими він, ОСОБА_7 , раніше не був знайомий. ОСОБА_9 був напідпитку - це відразу впадало в око, вів себе відповідно - розв`язно, чіплявся до працівників закладу, вживав ненормативну лексику, поліз з обіймами до ОСОБА_20 - дівчини, що вела караоке і співала, з-за чого він, обвинувачений, змушений був підійти з метою, начебто замовити пісню, але для того, щоби ОСОБА_9 відійшов, а потім зробити ведучій зауваження. При відвідувачах він, ОСОБА_7 , представляється менеджером, щоби не викликати зайвих конфліктних ситуацій. Після того, як ОСОБА_9 пішов, він, ОСОБА_7 , попросив ОСОБА_20 вийти о курилки, щоби поговорити за її поведінку, яка не відповідала нормам цього закладу. Коли вони - ОСОБА_7 з ведучою розмовляли у курилці, яка представляє собою огороджений навіс біля приміщення закладу, він, обвинувачений, почув, як щось дуже сильно гупнуло у стіну закладу, яка є залізною. Швидко вийшовши на звук - до того боку закладу, звідки він пролунав, побачив двох чоловіків, як потім дізнався, їх звуть ОСОБА_9 і ОСОБА_21 . Він, ОСОБА_7 , зрозумів, що то хось з них вдарив у стіну закладу, який він, ОСОБА_7 , особисто, з любов`ю і ретельно обладнував і працював в ньому, намагаючись створити для відвідувачів затишну і приємну обстановку для відпочинку. З того боку закладу, де був удар, розташовані зовнішні блоки кондиціонера, тому, побоюючись, що може бути пошкоджено дороге обладнання, він, звісно, розхвилювався, і емоційно зробив тим хлопцям зауваження, намагаючись пояснити, що влаштувати, обладнати і утримувати такий заклад дуже дорого, тому шкодити його неможна. На що ОСОБА_9 у відповідь висловився нецензурною лайкою, та поліз у бійку. Його товариш, що був з ним - ОСОБА_10 - також дав йому, ОСОБА_7 , ляпаса, і невідомо чим би усе закінчилося, якби до них не вийшов працівник закладу - мангальщик, і не почав друзів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 заспокоювати. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 пішли собі, а він, ОСОБА_7 , пішов до свого автомобіля, який був припаркований тут же, біля виходу, щоби взяти свою барсетку, в якій був телефон, бо вирішив викликати охорону, з якою в нього була угода. Взявши барсетку, він пішов у тому напрямку, куди пішли ОСОБА_9 з товаришем. оскільки побоювався, що вони можуть продовжити спричиняти шкоду його, обвинуваченого, майну - знову ж, побоюючись за зовнішні блоки кондиціонерів. Він відійшов недалеко від свого закладу і побачив, як йому назустріч йде ОСОБА_9 , сам, і який, підійшовши ближче, почав нецензурно лаятися і накинувся на нього, ОСОБА_7 , з кулаками, погрожуючи спричинити неприємності йому, обвинуваченому, його закладу і всій родині. Оскільки в нього, ОСОБА_7 , маленька дитина, він, побоюючись за шкоду, яку міг нанести потерпілий йому, ОСОБА_7 , і його дитині і дружині, захищаючись, зробив два постріли з пістолета резиновими кулями: один - вниз, попереджаючий, щоби ОСОБА_22 не наближався, але, оскільки ОСОБА_9 продовжував погрожувати, - вистрелив й в нього, намагаючись не влучити у важливі органи. Потім він, обвинувачений, сам же викликав швидку допомогу і повідомив поліцію.

Під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_7 обґрунтовано прийняв до уваги, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к.

Таким чином, врахувавши вимоги закону та встановлені фактичні обставини в даному кримінальному провадженні, суд 1-ої інстанції зазначив, що оскільки дії ОСОБА_7 були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю, оскільки обвинувачений, за відсутності прямої погрози його здоров`ю та життю з боку потерпілого, що підтверджено належними доказами в ході судового засідання, застосував зброю у громадському місці, за присутності інших осіб, які не мали відношення до конфлікту. Суд обґрунтовано вказав, що той факт, що зброя була заряджена гумовими кулями - не пом`якшує вину обвинуваченого для перекваліфікації його дій на більш м`яку статтю КК України, оскільки він під час пострілу направив пістолета прямо в бік потерпілого і здійснив постріл в людину, яка не проявляла ініціативи наблизитися, вдарити, тобто, не вчиняла активних дій, а тому ОСОБА_7 , який мав дозвіл на носіння зброї і був обізнаний з правилами та наслідками її застосування - достеменно має бути відомо, що його дії могли бути причиною тяжких наслідків.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

При цьому, апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду провадження був встановлений умисел ОСОБА_7 саме на вчинення хуліганських дій, а також встановлені належні та допустимі докази його протиправних умисних дій з хуліганських мотивів, грубого порушення громадського порядку та явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, демонстрації явної неповаги до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, не було.

Отже, наведені у вироку висновки суду першої інстанції засновані на об`єктивній оцінці матеріалів кримінального провадження, адже суд врахував, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 були спрямовані саме на порушення громадського порядку, а не на завдання тілесних ушкоджень потерпілому.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд відхилив докази сторони захисту (показання свідків, речові докази), з яких вбачається виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілим на ґрунті особисто неприязних стосунків, що стало приводом неправомірної поведінки потерпілого біля кафе, де здійснював свою господарську діяльність обвинувачений.

Відповідно до приписів ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 07.12.2020 року в справі № 728/578/19, згідно ст. 85 КПК України, належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України, не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Також колегією суддів враховується, що у вироку надана оцінка всім зібраним доказам по справ, та стороною захисту не надано суду переконливих та об`єктивних доказів, які б спростовували сукупність досліджених доказів, та які переконливо вказують на те, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин.

Під час апеляційного розгляду захисником, з урахуванням його позиції про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, подане клопотання про закриття кримінального провадження, із звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст.49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Натомість, оскільки судом 1-ої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню, а оцінка доводам захисника про перекваліфікацію злочину надана вище.

Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції видно, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, працевлаштований, одружений, характеризується позитивно, згідно висновку досудової доповіді органу пробації від 30.10.2020 року його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом 1-ої інстанції, а також, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, йому призначене пропорційне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання, призначеного вироком, з випробуванням із призначенням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому апеляційний суд не надавав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам та показанням свідків, а лише оцінив ці докази кожен окремо та в сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які є належними та допустимими і обґрунтовано покладені судом 1-ої інстанції в основу вироку, достатньо для визнання ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази, проте, оскільки під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів позбавлена можливості надання іншої оцінки доказам по справі.

Таким чином, версія сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового та апеляційного розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку з цих підстав відсутні.

Також, в межах кримінального провадження потерпілий ОСОБА_9 у зв`язку із вчиненням щодо нього злочину подав позовну заяву про стягнення на його користь з обвинуваченого ОСОБА_7 , компенсацію моральної шкоди в розмірі 200000 гривень та витрати на надання правової допомоги в розмірі 10000 гривень, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та особи ОСОБА_9 , вистрелив йому, потерпілому в ліве стегно та завдав удару в ліву брів, чим завдав матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності та моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`ю, посилаючись на положення ст.ст.23,1167,1168,1177 ЦК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 позовні вимоги визнав частково.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що суд визначив грошову суму у якості грошової компенсації за спричинену моральну шкоду без урахувань меж розумності та справедливості Апеляційний суд вважає необхідним розглянути позов по суті, оскільки кримінальне провадження не закривається, а розглядається по суті із постановленням вироку та звільненням обвинуваченого від покарання, колегією суддів встановлено наступне.

Так, ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Апеляційний суд вважає, що цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

- рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення (заява №60750/00, ECHR, 2004, п.62);

- частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

- відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під час судового розгляду, об`єктивно встановлено, що шкода здоров`ю потерпілого спричинена обвинуваченим ОСОБА_7 .

Натомість, потерпілим ОСОБА_9 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на надання правової допомоги, - апеляційний суд вважає зазначені позовні вимоги в цій частині недоведеними, а тому вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом дев`ятим зазначеної Постанови роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Під час розгляду справи суд повинен враховувати стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості і повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.

Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Під час апеляційного розгляду об`єктивно встановлено, що окрім фізичної шкоди, йому завдані немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на кримінальному провадженні, відстоюванні своєї правової позиції, емоційна напруга, нервозність, дратівливість.

Посилаючись на наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, у розмірі 10000 грн. та вважає, що саме така сума відповідає глибіні моральних страждань потерпілого.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову - зміні з підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 373, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Болградського районного суду Одеської області від 30.06.2022 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України в частині вирішення цивільного позову - змінити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4