Провадження №1-кп/336/1092/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇИ

13 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000087 від 11.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Подове, Кам`янсько Дніпровського району, Запорізької області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який цього ж дня затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, строк дії якого у відповідному законом порядку продовжено і він діє до цього часу.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №21 від 25.02.2022 року, молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом, молодший сержант ОСОБА_4 , у невстановлений час, але не пізніше 01 липня 2022 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив ухилитись від проходження військової служби та залишити місце несення служби з метою ухилитися від військової служби.

Реалізуючи свій умисел, молодший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи умисно, маючи на меті ухилитись від військової служби, в порушення статутних вимог, 01 липня 2022 року самовільно залишив місце несення служби, а саме: тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася в АДРЕСА_2 , таким чином ухилився від військової служби.

З 01 липня 2022 року молодший сержант ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, до місця служби безпідставно не прибув, проводячи час на власний розсуд. При цьому, ОСОБА_4 не вживав жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином , 01 липня 2022 року молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме: тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася в АДРЕСА_2 та ухилився від військової служби, тобто вчинив дезертирство.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин передбачена за ч. 4 ст. 408 КК України, а саме за дезертирство - самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.408 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що дійсно у зазначений час та за наведених у обвинувальному акті обставинах вчинив кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме: допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно особи обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство - самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченим, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засуджених та запобігав вчиненню інших злочинів.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до правил ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 , відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого який: щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обвинувачений раніше не судимий в силу ст. 88 КК України, оскільки був засуджений 19.09.2018 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», має постійне місце проживання, одружений, негативно характеризується за місцем несення служби.

Суд при вирішенні питання про призначення покарання враховує обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, уперше притягується до кримінальної відповідальності, стан здоров`я обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення та захисту.

Законом України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 року внесено зміни до ч. 1 ст. 69 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень за якими виключається можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, доповнено кримінальними правопорушеннями, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Інкримінований ОСОБА_4 злочин вчинено ним до набрання чинності Законом України № 2839 IX, проте він є триваючим, оскільки його було затримано ДОП ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області 13.10.року о 12:40.

Враховуючи обставини вчинення злочину, його мету та мотиви, наведену вище сукупність обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який є людиною молодого віку, військовослужбовцем, суд вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому у мінімальному розмірі, передбаченому ст. обвинувачення, у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, сприятиме виправленню та вихованню особи в дусі додержання законів України, формування у неї законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, що мають негативні юридичні наслідки.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 13 жовтня 2023 року з 12:40.

Речові докази до кримінального провадження не долучались, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.349, 369-370, 373-374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 408 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, згідно протоколу від 14.10.2023 року, з 12:40, 13 жовтня 2023 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Обвинувачений та захисник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1