Номер провадження: 11-сс/813/1573/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 29.08.2023 про відмову у накладенні арешту на майно у к/п №0001094, внесеному до ЄРДР 31.08.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.4, ч.3 ст.362, ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366, ч. 3 ст.209, ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 209 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001094 було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме на мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору, який належить ОСОБА_8 ..

Обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, прокурором жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, окрім того, сам по собі факт визнання майна речовим доказом, не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що, оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною з таких підстав:

- в ході досудового розслідування із переписки з вилученого у підозрюваного ОСОБА_9 телефону встановлено спілкування підозрюваного ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за допомогою мобільного зв`язку та інформацію про зберігання у ОСОБА_8 печаток юридичних осіб, які зареєстровані на підозрюваних;

- в ході проведення обшуку ОСОБА_8 не надав дозволу на проведення огляду мобільного телефону та не надав дані щодо логічного захисту з метою розблокування мобільного телефону, у зв`язку з чим виникла необхідність у проведенні експертизи вилученого телефону, яка на теперішній час триває.

- враховуючи наявність інформації про листування підозрюваного ОСОБА_10 із ОСОБА_8 11.05.2023 зазначений мобільний телефон був визнаний речовим доказом;

- слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі погодився з тим, що телефон є речовим доказом, однак зазначив, що у слідства було достатньо часу для вилучення інформації та її огляду, між тим не було враховано, що на теперішній час проводиться експертиза;

- вилучений телефон був прямо зазначений в ухвалі слідчого судді від 09.05.2023 про дозвіл на проведення обшуку, як предмет, який було дозволено вилучити, що залишилося поза увагою слідчого судді під час ухвалення оскаржуваної ухвали.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 29.09.2023 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про арешт зазначеного майна.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість представник власника майна ОСОБА_7 заперечував проти її задоволення та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів, наданих апеляційному суду, слідчими СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування у к/п №0001094 від 24.06.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.362, ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366, ч.3 ст.209, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209 КК України.

В період 2019-2020 організована група осіб, до складу якої входили ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , та інші особи діючи за попередньою змовою з корисливих мотивів розробили та реалізували злочинний план щодо заволодіння шляхом обману та підробки документів майном АТ «Укрпошта» бази відпочинку «Зв`язківець».

Таким чином протиправними діями групи осіб Державі в особі АТ «Укрпошта» завдано збитків на суму 6 799 228, 72 грн.

Окрім того вказана організована група у період з 2019 по 2023 рік шахрайським шляхом, з підробленням та використанням підроблених документів заволоділи правом на 78 земельні ділянки сільськогосподарського призначення розташованих на території Цебриківської селищної ради Великомихайлівського (з 19.07.2020 Роздільнянського) району Одеської обл. загальною площею 271 га.

В ході досудового розслідування із переписки вилученого у підозрюваної ОСОБА_9 було встановлено спілкування підозрюваного ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за допомогою мобільного зв`язку та інформацію про зберігання у ОСОБА_8 печаток юридичних осіб, яка зареєстровані на підозрюваних у к/п та які використовувалися в ході вчинення кримінальних правопорушень.

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_12 зазначений мобільний телефон визнаний речовим доказом (а.п. 60-61).

Відповідно до змісту клопотання прокурора метою накладення арешту є збереження речових доказів та конфіскація майна як вид майбутнього покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень

Колегія суддів приймає до уваги посилання прокурора відносно того що відомості, які відображені у переписці, яка долучена до клопотання свідчать про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих злочинів, водночас зауважує, що досудове розслідування у вказаному провадженні триває з 2020, мобільний телефон був вилучений більше ніж 6 місяців тому, натомість будь-яких інших переконливих доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень матеріали, надані апеляційному суду не містять.

Також у апеляційного суду відсутні відомості відносно того, які дії вживаються органом досудового розслідування з метою підтвердження чи спростування причетності ОСОБА_8 до вчинення злочинів, по яким проводиться розслідування.

Апеляційний суд також враховує також ту обставину, що в рамках вказаного провадження жодній особі не повідомлено про підозру та не заявлений цивільний позов.

Водночас, сам по собі факт наявності в матеріалах к/п №0001094 постанови слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст. 98 КПК України.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги посилання прокурора відносно призначеної експертизи, водночас з огляду на відсутність інших даних, які б могли свідчить про причетність ОСОБА_8 до зазначеного кримінального провадження приходить до висновку про те, що призначення експертизи у даному випадку не може бути безумовною підставою для накладення арешту на майно.

Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до інформації, яка надана прокурором у судовому засідання експертиза може бути проведена тільки у січні 2024, у зв`язку з чим погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що накладення арешту на вказаний телефон матиме наслідком порушення справедливого балансу між інтересами власника, завданнями кримінального провадження та ст. 41 Конституції України, які гарантують право власності.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 29.08.2023, про відмову у накладенні арешту на майно, а саме на мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору, який належить ОСОБА_8 та був вилучений 10.05.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у к/п №0001094 від 31.08.2022 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4