Справа № 460/3615/18
Провадження №1-кп/944/135/23
УХВАЛА

29.09.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000714 від 10.06.2018 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України,

встановив:

10.06.2018, приблизно о 07 год. 10 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік торгового центру «Україна», що по вул. І. Франка, 4а, в м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, підійшов до припаркованої за вищевказаною адресою на обочині дороги автомашини марки «OPEL VEKTRA» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в якій знаходився водій ОСОБА_7 , та з переднього пасажирського сидіння вказаної автомашини, умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав мобільний телефон марки «Samsung J730» вартістю 9898 гривень із стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 , на рахунку якого знаходились кошти в сумі 45 гривень із шкіряним чохлом вартістю 200 гривень, які належали ОСОБА_7 , а всього відкрито викрав майна останнього на загальну суму 10143 гривні, після чого із викраденим втік з місця події та розпорядився викраденим на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.

Крім цього, 10.06.2018, приблизно о 07 год 35 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно із ОСОБА_8 , без попередньої змови групою осіб, знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_7 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс два удари кулаком в голову, а ОСОБА_8 декілька ударів ногою в область рук, грудної клітки та правої ноги ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинили останньому садно лівої навколоорбітальної ділянки, садно носа, синець на правому плечі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, вчиненому групою осіб без попередньої змови тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України.

29.09.2023 через канцелярію суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подав клопотання у якому просить звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження відносно нього.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник клопотання про закриття кримінального провадження підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та надав суду вимогу УІАП ГУ НП у Львівській області.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності, водночас подав заяву про стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого на правову допомогу у розмірі 13000,0 грн.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Статею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Відповідно до вимог ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України відноситься до кримінального проступку (на час вчинення кримінального правопорушення відносилось до злочинів невеликої тяжкості).

Відповідно до вимог ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України є нетяжким злочином (на час вчинення кримінального правопорушення відносилось до злочинів середньої тяжкості).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно невизнання особою вини не є перешкодою для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

У ч.3 ст.4 КК України, зазначено, що часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Згідно із ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №192/3301/16-к від 25.02.2021.

З матеріалів провадження убачається, що кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, вчинене 10.06.2018. Таким чином, з часу його вчинення минуло понад п`ять років.

Враховуючи, що на час розгляду в суді кримінального провадження спливли строки давності, також відсутні відомості про зупинення строку притягнення до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що є всі підстави звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження про обвинувачення його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України, закрити.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим цивільний позов в частині позовних вимог до ОСОБА_4 необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України, про що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року по справі № 598/1781/17.

Так, судом встановлено, що представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 13000,0 грн. Правову допомогу адвокат надавав на підставі договору №20-К про надання правової допомоги від 15.06.2018. Згідно з квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 15.08.2018 ОСОБА_7 сплатив адвокату ОСОБА_6 кошти за послуги адвоката в розмірі 3000,0 грн. Також, за актом наданих послуг до договору від 11.09.2023, де зазначено детальний опис робіт, виконаних адвокатом, їх вартість становить 24000,0 грн., за актом наданих послуг згідно договору від 29.09.2023 надавав правову допомогу в судовому засіданні, вартість якої складає 1000,0 грн. Відповідно до додаткової угоди до договору потерпілий передав адвокату 24000,0 грн, враховуючи 3000,0 грн згідно до прибуткового касового ордера №15 від 15.08.2018.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_4 на користь потерпілого витрат на правову допомогу у підтвердженому розмірі 13000,0 грн.

Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 314 КПК України, суд,

ухвалив:

клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі вимог ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000714 від 10.06.2018 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в частині позовних вимог до ОСОБА_4 - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_7 , що він має право звернутися з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_3 , 13000 (дтринадцять тисяч) грн понесених процесуальних витрат на правову допомогу.

Речові докази: мобільний телефон «Samsung J730» із стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 та чохлом, які передані на зберігання потерпілому, що підтверджується розпискою від 09.08.2018, після набрання ухвалою законної сили - залишити у потерпілого ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1