15.12.2023
Справа № 642/3089/23
Провадження № 1-кс/642/1801/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дворічна Дворічанського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, у військовому званні «молодший сержант», який на момент вчинення злочину обіймав посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова звернувся слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_3 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч. 7 ст. 111-1 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001136 від 31.05.2023.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001136 від 31.05.2023 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно територіальний устрій та порядок утворення національно адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України Конституції України.

Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН

від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала

в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Порушуючи вказані норми президент російської федерації (далі рф) ОСОБА_5 , а також інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (дали зс рф) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України усупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

В результаті зазначених вище подій, 24 лютого 2022 року військовими формуваннями рф здійснено тимчасову окупацію м. Вовчанськ Харківської області та наближених до нього населених пунктів.

Зокрема, окупаційними військами на зайнятій території Харківської області у вказаний період створено тимчасові (військові) цивільні адміністрації та незаконні правоохоронні органи, що підпорядковуються представникам окупаційної влади.

Так, на базі «Временной гражданской администрации Харьковской области» створено «Управление внутренних дел временной гражданской администрации», діяльність якого регламентована «Положением об управлении внутренних дел временной гражданской администрации Харьковской области», затвердженим «Указом Главы ВГА Харьковской области от 05.07.2022 № УГ-28/22».

Згідно п. 1.1 зазначеного вище положення, «Управление внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области является правоохранительным органом Временной гражданской администрации Харьковской области, осуществляющим полномочия и функции в сфере борьбы с преступностью, охраны общественного порядка и обеспечения общественной безопасности, а также иные функции в соответствии с нормативно-правовыми актами ВГА (далее - действующее законодательство).

Таким чином, створене окупаційною владою т. зв. Управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області виконувало правоохоронні функції та було правоохоронним органом, створеним на тимчасово окупованій території.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким внесено часткову зміну до ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год 30 хв 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 строком на 90 діб.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Так, згідно наказу в.о. начальника 4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 382-ОС від 01.09.2021 молодший сержанта ОСОБА_4 (П-036514) призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Так, ОСОБА_4 , вступаючи до лав Державної прикордонної служби України склав військову присягу та присягнув народу України завжди бути вірним і відданим йому, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.

Таким чином, перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_4 був військовослужбовцем військової служби за контрактом та працівником правоохоронного органу.

Так, на початку червня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 винник злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади в правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, а саме, в так званому «изоляторе временного содержания задержанных и арестованных лиц Управления внутренних дел ВГА Харьковской области».

В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на добровільне зайняття громадянином України посади в правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, ОСОБА_4 , діючи умисно та свідомо, виконав ряд дій, спрямованих на зайняття посади у зазначеному вище незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, а саме: власноруч заповнив та подав документи для прийому на роботу (автобіографію, анкету, особисті фотокартки із заявою про надання згоди на обробку персональних даних, пояснення) та підписав «Трудовой договор» з «Временной гражданской администрацией Харьковской области», згідно якого останній приймається на роботу на посаду «полицейского изолятора временного содержания задержанных и арестованных лиц Управления нвутренних дел ВГА Харьковской области».

Після цього, 05 липня 2022 року наказом «Начальника УВД Харьковской области ОСОБА_6 » № 1-лс ОСОБА_4 призначено на посаду «исполняющего обязанности полицейского изолятора временного содержания задержанных и арестованных лиц Управления вутренних дел ВГА Харьковской области».

Після призначення на посаду, у період часу з 05 липня 2022 року до середини вересня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), здійснюючи свою діяльність у приміщенні Дворічанського відділення поліції Куп`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська обл., смт. Дворічна, вул. Слобожанська, 33, почав виконувати обов`язки за посадою, а саме: приймання затриманих і взятих під варту осіб до ізолятора тимчасового тримання, забезпечення охорони та конвоювання затриманих та арештованих осіб. Крім цього, як працівник правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території, ОСОБА_4 мав право застосовувати спеціальні засоби та вогнепальну зброю.

12.09.2022, безпосередньо перед деокупацією Збройними силами України території міста Вовчанськ Харківської області, ОСОБА_4 залишив територію України та разом з військовими рф через неконтрольовану ділянку кордону виїхав на територію країни агресора - рф.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

11.05.2023 року ОСОБА_4 в порядку ст.ст. 36, 40,42,276,277,278 КПК України було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 408, ч.7 ст. 111-1 КК України.

Причетність підозрюваного ОСОБА_4 до вчиненого злочину підтверджується наступними доказами: заявою Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 14/1-22Вих від 14.03.2022, згідно якої деякі військовослужбовці, зокрема, ОСОБА_4 , не прибули на місце дислокації підрозділу; висновком службового розслідування від 11.05.2022, згідно якого факт неприбуття на місце несення служби ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження; рапортом працівника оперативного підрозділу від про виявлення ознак кримінального правопорушення в діях військовослужбовця ДПСУ ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України; допитом свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що 24.02.2022 опинився у окупації та проживав там до першої можливості виїхати. Вкінці травня 2022 року він зустрів ОСОБА_4 , який повідомив, що 24.02.2022 не прибув по команді «база» та рахується дезертиром; допитом свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що під час тимчасової окупації н.п. Дворічна ОСОБА_4 влаштувався на роботу до місцевої «народної міліції», створеної окупаційною владою; допитом свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що на початку березня 2023 року в смт. Дворічна зустрічала співслужився її чоловіка ОСОБА_4 , який в час окупації н.п. Дворічна вільно займався торгівлею паливно-мастильних матеріалів та безпроблемно перетинав блокпости військових рф, також вільно пересувався у комендантську годину. Висловлював відсутність намірів повернення на підконтрольну Україні територію; допитом свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що під час окупації смт. Дворічна, ОСОБА_4 вільно займався торгівлею паливно-мастильних матеріалів ату подальшому влаштувався працювати у місцеву «народну міліцію» в смт. Дворічна; допитами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повідомили обставини неприбуття 24.02.2022 ОСОБА_4 на службу з метою ухилення від неї; матеріалами, вилученими під час проведення обшуку приміщення, в якому здійснювало свою діяльність «Управление внутренних дел Харьковской области», серед яких виявлено списки співробітників, накази про призначення на посади (в т.ч. ОСОБА_4 ), а також інші документи щодо діяльності незаконно створеного органу окупаційної влади; вилученими під час проведення обшуку матеріалами «Личного дела ОСОБА_14 », в якому ОСОБА_4 особисто російською мовою заповнено «трудовой договор» авт,обіографію, анкету, пояснення, згоду на обробку персональних даних, підписку про нерозголошення інформації, та надав копії особистих документів, в т.ч. посвідчення військовослужбовця Державної прикордонної служби України; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування вказаного запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, як за межами України так і на тимчасово непідконтрольних Україні територіях, що може бути виражено у неявці підозрюваного на виклики до органів досудового розслідування, суду; - незаконно впливати на свідків, які вже допитані у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вищевказані особи є знайомі підозрюваному та переважно мешкають в одній місцевості з підозрюваним; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ч. 4 п. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, який в аспекті кримінально-правової кваліфікації відноситься до категорії тяжких та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років. Таким чином, підозрюваний, боячись тяжкості покарання, яке може бути застосоване до нього судом в разі визнання винуватим, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 178 КПК України установлено вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12-ти років. Стан його здоров`я та вік не перешкоджає обранню запобіжного заходу тримання під вартою.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої ст. 176 КПК України (тримання під вартою).

Також, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено наявність вищевказаних ризиків, таким чином, з метою забезпечення належного проведення усіх необхідних процесуальних дій для забезпечення повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також той факт, що ОСОБА_4 переховується від органу досудового розслідування та підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 7 ст. 111-1 КК України, наявна обґрунтована необхідність щодо обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

В судове засідання прокурор не з`явився, клопотання не підтримав, про дату та час розгляду клопотання сповіщався належним чином, причини неявки суду невідомі.

Підозрюваний в судове засідання також не з`явився, на виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року, якою було надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доставлений не був.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого, або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Згідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті. При цьому, ст. 193 ч. 6 КПК України передбачає що слідчий суддя, суд може розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише в разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений в міжнародний розшук, однак будь-які відомості про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук у клопотанні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, та з метою недопущень порушень ст. 5, 6 «Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає, оскільки внесене без передбачених діючим законодавством обґрунтувань та не може бути розглянуто за відсутності особи, щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до вимог ст. 193 КПК України, відсутності прокурора, який би підтримав доводи клопотання та надав пояснення в обґрунтування заявлених вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193-194, 196, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч. 7 ст. 111-1 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001136 від 31.05.2023 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1