Справа № 175/6882/23
Провадження № 1-кп/175/384/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в режимі відеоконференції у судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0003633 від 07.10.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Стрий Львівської області, із професійно-технічною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, солдата, навідника 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 9 аеромобільної роти НОМЕР_1 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді навідника 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 9 аеромобільної роти 3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 28.08.2023 року, приблизно о 08-13 год., перебуваючи в приміщенні запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_7 №4229/БР/дск від 27.08.2023 року, яке доведене старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення управління військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_8 , про включення до складу зведеного відділення та у складі даного відділення до 09-20 год. 28.08.2023 року здійснити переміщення з району зосередження Краматорськ у район очікування Часів Яр за маршрутом Краматорськ - Костянтинівка - Червоне - Часів Яр, в подальшому з 11-30 год. 28.08.2023 приступити до охорони та оборони позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Таким чином ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

09.11.2023 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до вказаної угоди ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та погодився на призначення йому узгодженого покарання, на підставі ст. 69, 58 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців строком 2 роки, із відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20%.

Відповідно до угоди про визнання винуватості від 09.11.2023 року сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 ..

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості, обвинувачений беззастережно визнав свою вину.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, віднесено до категорії тяжких злочинів.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, відповідно до ст.ст. 473, 476 КПК України, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_5 ..

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.ч. 4, 5 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується з призначенням узгодженого покарання.

Правова кваліфікація злочину, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України, є правильною.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, беззастережне визнання своєї вини, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, що виразилися в участі в бойових діях під час проходження військової служби.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, ОСОБА_5 неодружений, має молодий вік, на теперішній час проходить військову службу в в/ч НОМЕР_2 та за місцем служби характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена добровільно, вона відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, суд вважає, що її слід затвердити, призначивши узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, враховуючи конкретні обставини справи, в цілому задовільну характеристику особи обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, притягається вперше до кримінальної відповідальності, відсутність тяжких наслідків від вчиненого ним злочину та відсутності обставин, які обтяжують покарання, та наявність кількох обставин, які його пом`якшують, суд дійшов висновку, що всі ці обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, і у відношенні обвинуваченого можливо застосувати положення статті 69 КК України та призначити йому покарання, нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України та виходячи з положень ст. 58 КК України, суд вважає за можливе замість покарання у виді позбавлення волі призначити обвинуваченому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід у вигляді застави залишити до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили запобіжний захід - заставу, яка визначена ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2023 року - скасувати, а грошові кошти у розмірі 161040,00 грн. внесені 27.10.2023 року заставодавцем ОСОБА_10 повернути останній.

Згідно припису начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.10.2023 року, ОСОБА_5 звільнено з під варти 30.10.2023 року, у зв`язку із внесенням застави.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,468,469,473-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 09.11.2023 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0003633 від 07.10.2023 року.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 два роки.

На підставі ст. 58 КК України, замість призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави.

Під час відбування цього покарання ОСОБА_5 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 у вигляді застави з покладеними обов`язками - залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строк попереднього ув`язнення за період з 28 серпня 2023 року по 30 жовтня 2023 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Після набрання вироком законної сили, заставу визначену ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2023 року у розмірі 161040,00 грн., внесену за обвинуваченого ОСОБА_5 заставодавцем ОСОБА_10 , повернути останній, відповідно до ст. 182 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Головуючий суддя ОСОБА_1