Справа № 203/2884/23
Провадження № 1-кп/0203/644/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000943 06 квітня 2023 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказаний обвинувальний акт.

Захисник ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.04.2023. В обґрунтування вказав, що в матеріалах кримінального провадження №0000843 від 06.04.2022 р. міститься Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.04.2023 р. Так, у вказаному протоколі було зазначено про самі обставини та час затримання, та в ході вчинення яких злочинних дій застали обвинуваченого. А саме: 06.04.2023 р. близько 19 год. 20 хв., реалізуючи свій злочинний умисел через поштомат «Нової пошти» №3167 обвинувачений придбав коробку в якій знаходилось два сліп пакети з особливо небезпечною психотропною речовиною «PVP», та після фактичного отримання вказаної посилки близько 09 год. 20 хв. - співробітниками правоохоронного органу в порядку затримання особи (ст. 208 КПК України) було здійснено обшук особи, та вилучено речі. Також, у протоколі було зазначено час фактичного затримання ОСОБА_4 - 06.04.2023 р. о 19 год. 40 хв. Проте, відповідно до копії роздруківки з офіційного сайту «Нова пошта» було отримано вказану посилку у поштамті «Нова Пошта» - 16.04.2023 р. о 15.20. А відеозапис з безпосереднього місця розташування почтомату «Нова пошта» та з місця виходу з приміщення на вулиці за вказаною адресою засвідчує, що ОСОБА_4 було затримано співробітниками правоохоронного органу безпосередньо біля поштамату «Нової пошти» № 3167 у проміжок часу з 15 год. 21 хв. до 15.30. Недопустимість вказаного доказу зумовлена його протиправністю створення, тобто невідповідністю доведеного фактичного часу затримання обвинуваченого з часом затримання, що вказаний у протоколі.

У судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали клопотання та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника, зазначивши, що воно є передчасним на даній стадії судового провадження, а оцінка допустимості цього доказу може бути надана судом під час ухвалення вироку.

Дослідивши клопотання захисника про визнання протоколу затримання очевидно недопустимим доказом, вислухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Ст. 86, ч. 1 ст. 87 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 89 КПК України визначено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Зі змісту норми ч. 1 ст. 86 КПК України вбачається, що критерієм загальної недопустимості доказу, тобто доказу, який може бути визнаний недопустимим у нарадчій кімнаті, є порушення порядку його отримання. Що стосується очевидної недопустимості, в процесуальному законі не визначено жодного переліку підстав, коли докази є очевидно недопустимими, а лише визначено, що в разі встановлення очевидної недопустимості доказу, він визнається судом недопустимим.

Відтак, визнання доказів недопустимими та припинення їх дослідження на стадії судового розгляду можливе виключно в разі наявності критерію очевидності, а враховуючи загальне визначення допустимості доказів, то очевидність повинна полягати саме в порушенні порядку, встановленого КПК України, або у невідповідності його нормам.

Враховуючи те, що процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, то єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК України, і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів.

При цьому, ознаки очевидності недопустимості певного доказу є оціночним поняттям, а вирішення цього питання відноситься винятково до дискреційних повноважень суду.

Так, протокол затримання, який просить визнати очевидно недопустимим доказом захисник, може бути визнаний недопустимим судом під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, шляхом дослідження усіх доказів, що надані учасниками кримінального провадження, у їх сукупності та взаємозв`язку.

Суд звертає увагу, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, а отже визнання очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, без дослідження їх в повному обсязі і взаємозв`язку з іншими доказами, є передчасним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні клопотання захисника необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86-89, 350, 369, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.04.2023, відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1