Справа № 464/628/24
пр.№ 1-кп/464/260/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого (в режимі відеконференції) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження №0000021 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костянтинівка, Донецької області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстранового за адресою АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК України раніше не судимого, Вирок Галицького районного суду м.Львова від 06 лютого 2024 року та вирок Залізничного районного суду м.Львова від 08 лютого 2024 року законної сили не набрали,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 , 16 січня 2024 року, близько 14 год. 30 хв., перебуваючи на розі будинку №20 по вул.Чукаріна у м.Львові, знайшов біля тротуарного бордюру зіп-пакет із вмістом порошкоподібної речовини синього кольору та усвідомлюючи, що це психотропна речовина, обіг якої заборонений, у нього виник умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту, даної психотропної речовини. У зв`язку із чим, ОСОБА_7 діючи умисно, в порушення вимог чинного законодавства, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів, незаконно придбав (привласнив знайдене, а саме зіп-пакет із порошкоподібною речовиною синього кольору) з метою власного вживання, яку помістив собі у праву кишеню куртки та незаконно зберігав при собі без мети збуту.

В подальшому ОСОБА_7 16 січня 2024 року близько 15 год. 14 хв. перебуваючи неподалік будинку №20 по вул.Чукаріна у м. Львові, незаконно зберігаючи при собі раніше придбану (знайдену) ним психотропну речовину, був зупинений працівниками Національної поліції України, де в останнього, було виявлено та в подальшому в ході огляду місця події вилучено зіп-пакет із порошкоподібною речовиною синього кольору, у якій згідно висновку експерта виявлено PVP, який віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, масою 0,4267 грам, яку він незаконно зберігав при собі без мети збуту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав повністю, дав пояснення, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, щиро розкаявся. Просив суд суворо не карати.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки усіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні доведена повністю і його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує що останнім вчинено кримінальний проступок.

Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який згідно ст.89 КК України раніше не судимий, його вік, який є неодруженим, на утриманні дітей чи будь-яких інших осіб немає, офіційно непрацює, не перебуває на обліку КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», перебуває з квітня 2022 року на обліку у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що мірою покарання, необхідною і достатньою для перевиховання обвинуваченого і попередження нових злочинів може бути міра покарання в межах санкцій статті, за якою ОСОБА_7 обвинувачується у виді арешту.

Водночас необхідно зазначити, що обвинувачений ОСОБА_7 06 лютого 2024 року засуджений вироком Галицького районного суду м.Львова за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку на три роки та 08 лютого 2024 року вироком Залізничного районного суду м.Львова за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнений від призначеного покарання, з встановленням іспитового строку на три роки.

Частиною 6 ст. 368 КПК України визначено, що, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в Постанові Верховного суду від 18 вересня 2018 року у справі №752/4026/17 (провадження № 51-4631км18) колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду дійшла наступного висновку. Згідно з ч.4 ст.70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу. За правовим висновком Верховного Суду від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18 щодо застосування ч.4 ст.70 КК, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Верховний Суд зазначив, що стаття 70 КК України, що установлює порядок призначення покарання за сукупністю злочинів, не передбачає можливості поглинення чи складання іспитового строку, визначеного різними вироками.

За таких обставин, враховуючи висновки Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в провадженні №51-4631км18 та від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18, приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 вироком Галицького районного суду м.Львова від 06 лютого 2024 року та вироком Залізничного районного суду м.Львова від 08 лютого 2024 року звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку на три роки, а за цим вироком ОСОБА_7 засуджується до покарання, що належить відбувати реально, зважаючи на те, що ст.70 КК України не передбачає можливості поглинення чи складання іспитового строку, визначеного різними вироками, суд вважає, що вирок Галицького районного суду м.Львова від 06 лютого 2024 року та вирок Залізничного районного суду м.Львова від 08 лютого 2024 року підлягають самостійному виконанню.

Запобіжний захід не обирався, матеріальної шкоди інтересам держави кримінальним правопорушенням не завдано.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. Відтак, з ОСОБА_7 на користь держави необхідно стягнути витрати на залучення експертів в сумі 3029 грн. 12 коп.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч.9 ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначити йому покарання 2 (два) місяці арешту.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 06 лютого 2024 року та вирок Залізничного районного суду м.Львова від 08 лютого 2024 року, якими ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України та звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку на три роки, виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 3029 грн. 12 коп.

Речовий доказ, згідно постанови дізнавача ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області від 17 січня 2024 року, у відповідності до ст.100 КПК України, а саме, психотропну речовину PVP масою 0,4267 грам, яка знаходиться у спецпакеті №5798757 Україна МВС Експертна служба, який зберігається у камері схову речових доказів ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області-знищити.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК