Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 26.09.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого ВП №1 СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про обрання підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання щоденно до 20.11.2023.

Покладено на ОСОБА_8 обов`язок прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою.

Прокурор ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. При цьому, зазначає, що при постановленні рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153 КК України, тобто до скоєння злочинів із застосуванням фізичного та психологічно насильства до неповнолітньої потерпілої. Зазначає, що характер інкримінованих діянь істотно підвищує суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , та повинен бути врахованим при вирішенні питань про обрання йому запобіжного заходу. Наголошує, що твердження суду про те, що досудове розслідування у згаданому кримінальному провадженні триває майже два місяці, підозрюваний брав участь у проведенні слідчих дій, надавав покази в якості свідка, добровільно і самостійно з`являвся на виклики до слідчого, не чинив перешкод у кримінальному провадженні, є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи. При проведенні досудового розслідування та зібрання доказів по справі на неодноразові пропозиції слідчого надати показання та посприяти слідству ОСОБА_8 відмовлявся із посиланням на ст.63 Конституції України, аналогічну відмову отримано і від його цивільної дружини (матері потерпілої) та брата потерпілої. Крім того, слідству не надано можливості допитати малолітніх доньок ОСОБА_8 , про яких розповідала в своїх показаннях потерпіла, зокрема як про можливих жертв розбещення та непрямих свідків злочинів. Крім того, на даний час, існують обґрунтовані підстави вважати, що отримавши 26.09.2023 повідомлення про підозру та набувши таким чином юридичного статусу підозрюваного у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, усвідомлюючи невідворотність призначення відносно нього покарання у виді реального позбавлення волі, ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також, судом зазначено, що вчинення підозрюваним злочинів обґрунтовується лише показаннями самої потерпілої, та не дивлячись на тривалий час вчинення щодо неповнолітньої сексуального насильства, про дії вітчима, дівчинка нікому не повідомляла аж до звернення із заявою до поліції, як і показання матері потерпілої, про те, що ніколи не помічала нічого дивного в поведінці дочки, про насильство вона нічого не розповідала, а чоловік із донькою поводився добре. Разом з тим, суддею не взято до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Наголошує, що під час судового розгляду клопотання прокурором неодноразово зазначалося, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, зокрема, підозрюваний знаходячись за місцем свого проживання буде мати можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що може виражатися в здійсненні особою погроз, підкупу, умовлянь потерпілої, свідків, які є односельчанами з підозрюваним, схилення останніх до дачі неправдивих показань чи подальшу їх відмову. Вважає, що в даному випадку, ризику переховування від суду та впливу на свідків, за встановлених в ході досудового розслідування обставин, не зможе запобігти цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю, застосований суддею. Зокрема, підозрюваний проживає в с. Студениця, на досить віддаленій відстані від м. Житомира, де знаходиться відділ поліції, який здійснюватиме нагляд за виконанням умов домашнього арешту, що, унеможливлює цілодобове відслідковування правоохоронними органами порушення умов домашнього арешту, а тому не виключає можливості вчинення тиску відносно потерпілої та свідків. Також, у даному випадку слід врахувати, кількість процесуальних дій, які необхідно вчинити до закінчення строків досудового розслідування. В свою чергу, наявність же у підозрюваного міцних соціальних зв`язків та перебування на його утриманні малолітніх дітей не спростовують ризиків переховування ОСОБА_8 від слідства та суду, а також його незаконного впливу на потерпілу та свідків.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, заперечення захисника та підозрюваного, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.152, ч.ч.2,3 ст.153 КК України, з чим погоджується і колегія суддів. В цій частині висновки слідчого судді жодною із сторін кримінального провадження в апеляційному порядку оскаржено не було.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що наявність такої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які буди досліджені слідчим суддею.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин"(рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком слідчого судді про те, що в даному випадку ризики, зазначені в клопотанні слідчого не підтверджені матеріалами провадження, та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, виконання ним своїх процесуальних обов`язків, може бути виконане шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Так ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.152, ч.ч.2,3 ст.153 КК України, які відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за одне з яких передбачено позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість кримінального правопорушення та наслідки вчинення протиправних діянь.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991року, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

На думку колегії суддів, характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про підвищену суспільну небезпечність його особи, існування ризику можливості переховування від суду.

Крім того, також на переконання апеляційного суду, існує цілком реальний ризик впливу підозрюваного на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не надавали показання безпосередньо суду та які проживають в одному будинку та одному населеному пункті, з підозрюваним.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов передчасного висновку про відсутність ризиків зазначених в клопотанні та підстав для задоволення клопотання слідчого.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з суперечливими висновками слідчого судді про те, що вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень обґрунтовується лише показаннями самої потерпілої, та не дивлячись на тривалий час вчинення щодо неповнолітньої сексуального насильства, про дії вітчима, дівчинка нікому не повідомляла аж до звернення із заявою до поліції, та взято до уваги показання матері потерпілої, яка повідомила, що ніколи не помічала нічого дивного в поведінці дочки, про насильство вона нічого не розповідала, а чоловік із донькою поводився добре.

Проте, слідчим суддею не взято до уваги показання свідків ОСОБА_9 (співмешканки рідного батька потерпілої, якій потерпіла ОСОБА_12 розповідала, що вітчим її ґвалтує), ОСОБА_13 (рідного батька потерпілої, який повідомив, що від співмешканки дізнався, що ОСОБА_8 зґвалтував доньку, однак ніяких заходів не вжив, хоча і не думав, що донька вигадує), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (які допомогли потерпілій знайти прихисток, коли вона пішла з дому батька, та в подальшому посприяли їй у зверненні до поліції за допомогою), показання малолітніх подруг потерпілої, яким вона розповідала, що вітчим її ґвалтує та показує їй порнографію, та показання самої потерпілої, які підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами інформацією, листуванням та фотографіями, вилученими із мобільних телефонів потерпілої та підозрюваного, висновок судової психолого-психіатричної експертизи, висновок судово-медичної експертизи.

На переконання апеляційного суду хибними є висновки слідчого судді й про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, що у період з квітня 2020 року по червень 2023 року підозрюваний вчиняв щодо ОСОБА_12 будь-які неправомірні дії, оскільки в ході судового розгляду клопотання прокурором було зазначено, що в матеріалах провадження наявний допит малолітнього свідка (однієї із подруг потерпілої) проведений із застосуванням відеофіксації та записаний на диск, під час якого свідок, розповіла, що була очевидцем вчинення сексуального насильства підозрюваним щодо потерпілої.

Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведено про існування ризиків зазначених в клопотанні слідчого, а саме переховування від суду та впливу на потерпілу та свідків, за встановлених в ході досудового розслідування обставин, а застосований слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, не зможе запобігти виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню зазначених ризиків.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання слідчого та доведеність того, що до ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати саме виключний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ч.3 ст. 407, 409, 411, 412 КПК України ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід частково задовольнити клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу з огляду на положення п.2 ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 26.09.2023, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20.11.2023, без визначення застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: