КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4291/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000935, а саме:

- Мобільний телефон, марки: «Iphone 11 Pro», сріблястого кольору, IMEI: НОМЕР_1 . Із сім-картою мобільного номеру: НОМЕР_2 ; (пароль: НОМЕР_3 );

- Mac book Pro, сірого кольору, s/n: FGQH3P45Y2;

- Кошти в сумі 3640 доларів США та 600 євро, дозволу на вилучення яких, Печерським районним судом надано не було, вилучене 28.03.2023 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000935, вилученого за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон, марки: «Iphone 11 Pro», сріблястого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою мобільного номеру: НОМЕР_2 ; (пароль: НОМЕР_3 ); Mac book Pro, сірого кольору, s/n: FGQH3P45Y2; кошти в сумі 3640 доларів США та 600 євро, дозволу на вилучення яких Печерським районним судом надано не було.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України (ст. ст. 170-173 КПК України), внаслідок невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому розгляд клопотання відбувся без виклику власника майна в порушення вимог ст. 172 КПК України, чим допущено обмеження прав ОСОБА_6 на володіння, розпорядження та користування належним йому майном.

Також апелянт зазначає, що з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до суду поза межами визначених законом процесуальних строків.

Апелянт також вказує на те, що із матеріалів, доданих до клопотання прокурора, вбачається, що про підозру повідомлено двом особам - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в той час як ОСОБА_6 в таких матеріалах не фігурує взагалі. ОСОБА_6 в рамках цього кримінального провадження не був допитаний навіть як свідок. Із наданих прокурором до клопотання матеріалів не вбачається, що у цьому кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, та більш того - відсутня будь-яка інформація щодо нанесеного збитку чи визнання осіб потерпілими. При цьому, ОСОБА_6 не є такою особою у даному кримінальному провадженні, майно якої б підлягало конфіскації.

Із доданих до клопотання прокурора матеріалів вбачається, що у них відсутні будь-які посилання як на причетність ОСОБА_6 до вчинення дій, які складають фабулу кримінального провадження, так і наявність підстав вважати вилучене майно є речовими доказами. Винесена слідчим постанова про начебто визнання майна, вилученого під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 речовими доказами, на яку посилається слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, не обґрунтована жодним чином і є виключно формальною, що підтверджується також і змістом самої постанови.

Також апелянт звертає увагу на те, що ухвалою було надано дозвіл на зняття копії інформації з комп`ютерної техніки, серверного обладнання, магнітних та електронних носіїв інформації, що стосуються злочинної діяльності, флеш-накопичувачів та інших носіїв інформації, телекомунікаційного та іншого обладнання. Проте в даній ухвалі відсутня вказівка на можливість вилучення комп`ютерної та мобільної техніки. При цьому в ході обшуку, який мав місце 28.03.2023 року, ОСОБА_6 назвав пароль, який, як вбачається зі змісту протоколу обшуку, є ідентичний для всіх пристроїв, отже слідчий мав пряму безперешкодну можливість безпосередньо в ході обшуку дослідити комп`ютерну техніку та мобільні телефони, скопіювати з них інформацію, як-то передбачено ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук. Між тим, вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 3 640 доларів США та 600 євро, ні прямо, ні опосередковано не можуть мати відношення до кримінального провадження.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що в судове засідання 17.04.2023 а ні ОСОБА_6 , а ні його представник - не викликались, повний текст оскаржуваної ухвали слідчого судді на адресу ОСОБА_6 у встановленому порядку не надсилався. Про зміст оскаржуваної ухвали представнику ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_14 стало відомо лише 26.06.2023 року, при отриманні її наручно, що підтверджується заявою щодо видачі копії ухвали та відповідною власноручною розпискою на ній.

В судове засідання представник власника майна та прокурор не з`явилися, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду від останніх не надходило.

З урахуванням зазначеного, а також строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі представника власника майна та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна та її представника, матеріали справи не містять відомостей про направлення копії ухвали власнику майна, однак як зазначає апелянт, що копію оскаржуваної ухвали отримано 26.06.2023 року, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000935 від 13.07.2022.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15.02.2022, більш точний час встановити не виявилось за можливе, у ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, направлений на створення злочинної організації, керівництво такою організацією та її структурними частинами, участь у злочинній організації, а також в організації заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненим повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, у складі злочинної організації.

28.03.2023 ОСОБА_9 повідомлено про підозру в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України та його затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28.03.2023 ОСОБА_10 повідомлено про підозру в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України та його затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28.03.2023 за місцем проживання ОСОБА_6 , який можу бути причетнім до вчинення злочинів, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва, проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено наступне майно:

- Мобільний телефон, марки: «Iphone 11 Pro», сріблястого кольору, IMEI: НОМЕР_1 . Із сім-картою мобільного номеру: НОМЕР_2 ; (пароль: НОМЕР_3 );

- Mac book Pro, сірого кольору, s/n: FGQH3P45Y2;

- Кошти в сумі 3640 доларів США та 600 євро, дозволу на вилучення яких, Печерським районним судом надано не було.

28.03.2023 вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

05.04.2023 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м.Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000935, а саме: мобільний телефон, марки: «Iphone 11 Pro», сріблястого кольору, IMEI: НОМЕР_1 . Із сім-картою мобільного номеру: НОМЕР_2 ; (пароль: НОМЕР_3 ); Mac book Pro, сірого кольору, s/n: FGQH3P45Y2; Кошти в сумі 3640 доларів США та 600 євро, дозволу на вилучення яких, Печерським районним судом надано не було, вилучене 28.03.2023 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має критерії речових доказів у зазначеному кримінальному провадженні.

Дане клопотання направлено до суду поштовим відправленням через Укрпошту відповідно до штампу на описі вкладення до конверту 30.03.2023/а.с. 155/.

17.04.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора про арешт майна.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000935 від 13.07.2022 та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 29.03.2023 /т. 1 а.с. 145-153/ в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України, на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Посилання апелянта на те, що з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до суду поза межами визначених законом процесуальних строків, не відповідає дійсності виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання про арешт майна, що обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , проведено 28.03.2023 з 08 год. 35 хв. до 12 год. 02 хв.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Таким чином, строк подачі такого клопотання до суду закінчується 30.03.2023, як зазначалося вище, клопотання прокурором направлено на адресу Печерського районного суду м. Києва поштовим відправленням через Укрпошту відповідно до штампу на описі вкладення до конверту 30.03.2023/а.с. 155/, тобто клопотання подано до суду з дотриманням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Однак є слушними твердження апелянта проте, що розгляд клопотання відбувся без виклику власника майна, тобто не з дотриманням положень ч. 2 ст. 172 КПК України. Проте дана обставина не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з того, що вона надає право власнику звернутися до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4