Провадження № 1-кс/466/3002/23
У Х В А Л А

16 листопада 2023 року м.Львів

Слідча суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , учасники провадження секретар ОСОБА_2 , прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , підозрюваний ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні з розгляду клопотання слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження №0001813 від 10.11.2023,

клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді слідчої судді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження №0001813 від 10.11.2023,

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подав клопотання про визнання очевидно недопустимим доказу - рапорту начальника 2 сектору 5 відділу 1 управління ГУ БКОЗ СБУ ОСОБА_8 від 01.06.2020, який отриманий в рамках кримінального провадження № 0001404, з неможливістю його дослідження у судовому засіданні під час розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що цей доказ є недопустимим, оскільки отриманий з порушенням встановленого КПК порядку і не може бути використаний в іншому кримінальному провадженні. Покликається на відсутність необхідного дозволу суду на використання такого доказу.

У судовому розгляді захисник ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_6 підтримали заявлене клопотання.

Прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проти заявленого клопотання заперечили.

Заслухавши доводи та заперечення учасників провадження, слідча суддя дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

За нормами ч.1, ч.2 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Таким чином законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК України, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості.

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: - прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи - зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

У правовій позиції ВП Верховного Суду від 31.08.2017 в справі № 756/10060/17 зазначено, що у разі визнання очевидної недопустимості доказу необхідно встановлювати, які наслідки має певне порушення формальних вимог процесуального закону насамперед для прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України, в чому це порушення виражалося. Очевидна недопустимість доказу свідчить про те, що для визнання доказу таким немає необхідності здійснювати додаткову перевірку та дослідження інших доказів.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що перевірка та дослідження доказів з точки зору їх допустимості повинна здійснюватися судом в ході судового розгляду кримінального провадження, а оцінка доказів надаватися судом при ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду.

Слідчий суддя при розгляді клопотання щодо продовження підозрюваному строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не уповноважений надавати оцінку доказам, зібраним в ході досудового розслідування, з точки зору їх допустимості, належності та достовірності.

Наведені захисником у клопотанні доводи безумовно підлягають оцінці судом, у відповідності до ст.94 КПК України, щодо кожного з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку при ухваленні остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст. ст.2, 8, 9, 22, 23, 84, 86, 87, 89, 376 КПК України, слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання Рапорту начальника 2 сектору 5відділу 1 управління ГУ БКОЗ СБУ ОСОБА_8 від 01.06.2020р. очевидно недопустимим доказом - - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17.11.2023р.

Слідча суддя ОСОБА_9