Житомирський апеляційний суд
Справа №276/73/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.01.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено частково клопотання слідчого СВ ВП№4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 на строк 30 днів до 13 лютого 2024 року (включно), без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби. При цьому, зазначає, що під час розгляду клопотання у судовому засіданні ОСОБА_8 зазначив, що буде виконувати всі процесуальні дії, які необхідні при розслідуванні кримінального провадження, та буде виконувати інші зобов`язання, які будуть покладені на нього судом, переховуватись від органів слідства та суду, впливати на свідків наміру не має, визнав свою вину в наїзді на пішохода та залишення місця пригоди. Крім того, пояснив, що причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди 18.11.2023 року 01.20 год, є знаходження пішохода на його смузі руху, в темний час доби, одягнутому в темний одяг, якого помітив за 8-10 м. від автомобіля, що не дало технічної можливості уникнути ДТП шляхом екстреного гальмування чи об`їзду. В стані алкогольного сп`яніння не перебував. Залишив місце пригоди оскільки злякався, був шоковому стані. Цього ж дня особисто з`явився з повинною до поліції. Звертає увагу і на те, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, йому потрібно працювати для матеріального забезпечення родини та приділяти більшу увагу їх вихованню, оскільки дружина не працює. Зазначає, що ОСОБА_8 свою вину визнав частково, у кримінальному провадженню проведені всі необхідні та можливі слідчі дії зокрема допитані очевидці ДТП в якості свідків; з свідками та підозрюваним ОСОБА_8 проведені слідчі експерименти та за їх результатами призначені, проведені технічні та судово-автотехнічні експертизи, досудове розслідування завершене. Крім того, ОСОБА_8 активно співпрацює із органами досудового розслідування, надавав добровільно відповідні зразки, надає правдиві повні та об`єктивні покази у статусі підозрюваного. Окрім цього ОСОБА_8 , має постійне місце проживання та реєстрацію в с.Березина, Житомирського району.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при продовженні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як убачається з матеріалів судового провадження №276/73/24, в провадженні ВП №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000397 від 18.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст. 135 КК України.

Згідно клопотання слідчого, 18 листопада 2023 року близько 01 год. 20 хв. водій ОСОБА_8 , керував автомобілем «BMW-530I» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в напрямку м. Коростень Житомирської області. Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом поблизу с. Старий Бобрик Новоборівської ТГ Житомирського району Житомирської області, неподалік від АЗС «А-сервіс», водій ОСОБА_8 , перевищив максимальну швидкість, зазначену в п. 12.6.ґ) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР України, Правил) («водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4.-12.7. цих Правил»), при цьому рухався зі швидкістю близько 115...116км/год., таким чином в порушення вимог пункту 2.3.д) зазначених вище Правил створив загрозу безпеці дорожнього руху при керуванні ним транспортним засобом за вказаних умов. Також, незважаючи на створену загрозу безпеці дорожнього руху, водій ОСОБА_8 , ігноруючи загально прийняті правила поведінки на дорозі та нехтуючи обов`язок виконувати вимоги ПДР України, у тому числі, ті, що носять характер заборони, перебуваючи в умовах створеної ним небезпечної обстановки, яка вимагала особливії уваги від нього як особи, яка керує транспортним засобом, діючи злочинно самовпевнено. продовжував порушувати вимоги пункту 12.9.6) вказаних вище Правил, рухаючись транспортним засобом з перевищенням дозволеної швидкості.

При цьому, в порушення вимог пункту 2.3.6) ПДР України, водій Батюта MALI проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не врахував дорожні умови та обрану ним швидкість транспортного засобу. Так, рухаючись по вказаній вище ділянці автодороги, на якій знаходився пішохід ОСОБА_10 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, водій ОСОБА_8 в порушення вимог пункту 1.7 ПДР України не був особливо уважним до такої категорії учасника дорожнього руху як пішохід. Водночас, перебуваючи на відстані, достатній для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а саме пішохода ОСОБА_10 , водій ОСОБА_8 в порушення вимог пункту 12.2. ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не обрав швидкість руху такою, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги.

Натомість, продовжуючи рух автомобілем з перевищенням максимально допустимої швидкості, без вжиття заходів для усунення створеної ним небезпечної обстановки, водій ОСОБА_8 , в порушення вимог пункту 12.3. ПДР України негайно не вжив заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду пішохода ОСОБА_10 , унаслідок чого передньою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на останнього. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки, відриву руків`я грудини, перелому шийного відділу хребта з розривом спинного мозку, перелому грудного відділу хребта, крововиливів в середостіння, забоїв нижніх доль обох легень, двобічного гемотораксу, тощо; про що свідчить наявність та прижиттєвість даних тілесних ушкоджень, рідка кров в порожнинах серця та великих судин, крововиливи під епікард та вісцеральну плевру, від яких загинув на місці пригоди. Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.7., 2.3.6), 2.3.д), 12.2., 12.3.. 12.6.Г) та 12.9.6) Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Крім того, одразу після наїзду на пішохода ОСОБА_10 , водій ОСОБА_8 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог пункту 2.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги ОСОБА_10 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_10 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_8 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.

Своїми умисними діями, які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України.

18.11.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру. А 11.01.2024 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та його дії кваліфіковано за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.11.2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 17 січня 2024 року без визначення розміру застави.

Слідчий СВ ВП №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про продовження застосованого до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.199 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

Вирішуючи зазначене клопотання слідчого (після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження, при цьому, підозрюваний та його захисник ОСОБА_7 заперечував проти клопотання слідчого), слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При вирішенні вказаного клопотання слідчого, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.11.2023; протоколом огляду місця події від 18.11.2023 на території домоволодіння АДРЕСА_1 ; показаннями підозрюваного ОСОБА_8 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_11 про обставини виникнення ДТП; показаннями свідка ОСОБА_12 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; висновком судово-медичної експертизи №941 від 22.12.2023; висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ- 19/106-23/15898-ІТ; висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ- 19/106-23/15936-ІТ; висновком автотехнічної експертизи №17/24-25 від 09.01.2024; іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

За таких умов, апеляційні посилання захисника підозрюваного на необґрунтованість повідомленої його підзахисному підозри є на даному етапі провадження передчасними, як і позиція сторони захисту щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями підозрюваного та смертю потерпілого, тощо.

Беззаперечних доказів на спростування оголошеної органом досудового розслідування підозри на даний час стороною захисту не надано, відсутні такі (переконливі) докази і в матеріалах провадження.

В свою чергу, відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_8 , дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.286. ч.1 ст.135 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є тяжким правопорушеннями (ч.2 ст.286 КК), санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, та нетяжким (ч.1 ст.135 КК).

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, з врахуванням фактичних обставин його вчинення, суті і характеру цього правопорушення, його тяжких наслідків смерть потерпілого, того факту, що після вчинення ДТП ОСОБА_8 не зупинився, не намагався надати першочергову допомогу потерпілому, не викликав екстрену медичну допомогу, а натомість зник з місця події, автомобіль відвіз до своє сестри та накрив транспортний засіб брезентом, щоб приховати сліди ДТП, та одразу ж на таксі поїхав у м. Коростень, працівникам поліції останній повідомляв неправдиву інформацію стосовно непричетності до вчиненої ДТП, та про наявні на ньому тілесні ушкодження, до поліції підозрюваний звернувся лише близько 14-15 години 18.11.2023 вже після того, як працівниками поліції було виявлено прихований ним транспортний засіб в смт.Нова Борова, допитано свідків та встановлено його причетність як водія до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, проведено розшукові заходи за місцем проживання родичів підозрюваного у м. Коростені. На думку апеляційного суду, цей процесуальний ризик є об`єктивно доведеним та дійсно існуючим.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду, як і вчинити інше кримінальне правопорушення, принаймні з огляду на активні і цілеспрямовані вище зазначені дії з метою приховування кримінального правопорушення.

В даному випадку, є висока вірогідність того, що при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваному, останній може незаконно впливати на свідків (родичі та друзі підозрюваного) у цьому кримінальному провадженні з метою зміни показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню. Апеляційні посилання захисника на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

В свою чергу, належно враховано слідчим суддею і те, що підозрюваний ОСОБА_8 є раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, не працює, не має негативних характеристик, його процесуальну поведінку як підозрюваного під час досудового розслідування, часткове визнання ним своєї вини.

Разом з цим, навіть з урахуванням вище зазначеного, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Як вважає апеляційний суд, виключно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 належним чином забезпечить проведення слідчих та процесуальних дій і виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали продовження перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника щодо дії запобіжного заходу, як і його зміни, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення клопотання про продовження дії запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про продовження підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З прийнятими висновками слідчого судді погоджується і апеляційний суд, беззаперечних доказів протилежного (неврахування фактичних обставин провадження, відсутність процесуальних ризиків, даних характеризуючих особу, тощо) суду апеляційної інстанції стороною захисту не надано, такі докази відсутні.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.01.2024, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 30 днів до 13 лютого 2024 року (включно), без визначення розміру застави, з строком дії ухвали до 13.02.2024 включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: