печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4633/24-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001994 від 25.05.2021,-

В С Т А Н О В И В :

30.01.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001994 від 25.05.2021.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001994 від 25.05.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України.

13.02.2023 в порядку ст. 278 КПК України, в рамках кримінального провадження № 0001994 від 25.05.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України.

20.02.2023 постановою прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора з кримінального провадження № 0001994 від 25.05.2021 виділено матеріали за підозрою ОСОБА_5 , а виділеним матеріалам присвоєно реєстраційний номер № 0000286 від 20.02.2023.

24.02.2023 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України прийнято постанову про зупинення досудового розслідування у зв`язку з необхідністю виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

Враховуючи, що день зупинення та день поновлення досудового розслідування зараховується до загального строку досудового розслідування, а момент зупинення досудового розслідування у сторони обвинувачення залишилось 1 місяць та 18 днів строку досудового розслідування.

19 червня 2023 року постановою прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено, у зв`язку з тим, що підстави для зупинення досудового розслідування перестали існувати.

21.06.2023 постановою прокурора досудове розслідування зупинено у зв`язку з оголошенням підозрюваної у розшук та наявною необхідністю виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

25.10.2023 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі 757/46458/23-к прийнято ухвалу про задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 та скасування постанови від 24.02.2023 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000286 від 20.02.2023.

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.

Враховуючи вищезазначене період з 24.02.2023 по 19.06.2023 зараховано до строків досудового розслідування, внаслідок чого строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000286 від 20.02.2023 за підозрою ОСОБА_5 значно перевищив, встановлений ст.219 КПК України двомісячний термін.

З урахуванням зазначеного, виходячи зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2023 у справі № 757/46458/23-к уповноважений прокурор у кримінальному провадженні №0000286 від 20.02.2023 був зобов`язаний вчинити дії, визначені п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_5 .

Сторона захисту станом на 01.12.2023 не отримала жодних повідомлень від прокурора-процесуального керівника у вищенаведеному провадженні, у зв`язку з чим звернулась з відповідним клопотанням до прокурора.

Стороною обвинувачення надано відповідь від 11.12.2023 № 09/2/1-8180-23 за підписом прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю ОСОБА_6 про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Сторона захисту вважає, що прокурор в порушення вимог норм Кримінально-процесуального законодавства України не завершив досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000286 та не вчинив дій відповідно до вимог ч. 2 ст. 283 КПК України щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Наведеним сторона захисту обґрунтовує незаконність відмови прокурора в задоволенні клопотання сторони захисту про закриття справи на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України та порушення принципів законності та верховенства права у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив її задовольнити, додав, що прокурор грубо ігнорує прямі норми КПК України, зокрема ч. 3 ст. 283 КПК України, якою чітко передбачено, що прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій:

1) закрити кримінальне провадження;

2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Виходячи з положень вищенаведеної норми КПК України, закриття кримінального провадження - це дія, а не рішення, і навіть комплекс дій, який полягає у винесенні постанови, внесенні відомостей до ЄРДР та повідомлення сторонам кримінального провадження про прийняте рішення.

Крім того, положеннями п. 10 ч. 1 ст. 284 встановлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

В даному випадку не передбачено дискреційних повноважень прокурора щодо прийняття або не прийняття рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків, а чітко визначено, що кримінальне провадження закривається у разі закінчення строків.

При цьому, з урахуванням положень ст. 283 КПК України саме прокурор зобов`язаний вчинити цю ДІЮ.

У разі невиконання вимог вищенаведених положень КПК України, прокурор вчиняє бездіяльність.

Прокурор в суді запересував проти задоволення клопотаньня. Послався на постанову Верховного суду від 14.02.2023 у справі № 405/680/22 та зазначив, що прийняття слідчим суддею рішення про зобов`язання прокурора закрити кримінальне провадження виходить за межі повноважень слідчого судді. Також прокурор вказав, що ст. 307 КПК України чітко розрізняє «рішення» і «дії». Це розрізнення послідовно проводиться у всіх трьох частинах статті, де «рішення» і «дії» згадуються поряд як самостійні поняття. Також, й інші положення КПК не свідчать про те, що законодавець визначає «рішення» як різновид «дії». Навпаки, відповідно до КПК «рішення» і «дія» завжди мають самостійне значення. Рішення приймається - дія здійснюється, дія має початок і закінчення - рішення є одномоментним актом, до процесуальної дії можуть бути залучені багато учасників - процесуальне рішення приймається лише уповноваженою особою, дії фіксуються в протоколі - рішення оформлюється постановою. Таким чином, положення КПК не дають жодних підстав вважати процесуальне рішення одним з різновидів процесуальної дії. Враховуючи різну правову природу «рішень» і «дій», частина 2 статті 307 КПК визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або нездійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (ч. 3 ст. 22 КПК України).

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши позиції учасників судового провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Бездіяльність, зазначена у п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Відтак, вказана норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо невиконання процесуальних дій або неприйняття процесуальних рішень, обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

У постанові від 14.02.2023 у праві № 405/680/22 Верховний суд прийшов до висновків, що ст. 307 КПК не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування, і рішення зобов`язати прокурора закрити кримінальне провадження прийняте поза межами повноважень слідчого судді. Помилкове ототожнення слідчим суддею дії та рішення в резолютивній частині ухвали не змінює цього висновку.

Досліджуючи детально вищенаведену постанову Верховного суду, слідчим суддею встановлено, що заявником у справі № 405/680/22 порушувалось питання про зобов`язання прокурора прийняти процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження на відміну від справи № 757/4633/24, в якій порушується питання необхідності зобов`язання прокурора вчинити певні дії, прямо передбачені положеннями КПК.

Досліджуючи наявність бездіяльності, на яку посилається захисник ОСОБА_3 , на відповідність вимогам п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України необхідно встановити наявність у прокурора обов`язку закрити кримінальне провадження № 0000286 від 20.03.2023 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, протягом строку, визначеного КПК України для вчинення зазначених дій, та факту їх невиконання.

Як встановлено слідчим суддею, в провадженні слідчого управління ГСУ Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 000286 від 20.02.2023, яке 20.02.2023 виділене з кримінального провадження № 0001994 від 25.05.2021, відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-3, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України.

13.02.2023 в межах кримінального провадження № 0001994 від 25.05.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України.

20.02.2023 постановою прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора з кримінального провадження № 0001994 від 25.05.2021 виділено матеріали за підозрою ОСОБА_5 , а виділеним матеріалам присвоєно реєстраційний номер № 0000286 від 20.02.2023.

24.02.2023 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України прийнято постанову про зупинення досудового розслідування у зв`язку з необхідністю виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

19 червня 2023 року постановою прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено, у зв`язку з тим, що підстави для зупинення досудового розслідування перестали існувати.

21.06.2023 постановою прокурора досудове розслідування зупинено у зв`язку з оголошенням підозрюваної у розшук та наявною необхідністю виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

25.10.2023 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі 757/46458/23-к прийнято ухвалу про задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 та скасування постанови від 24.02.2023 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000286 від 20.02.2023.

Вказане рішення відповідає позиції Верховного суду, який в ході розгляду справи № 235/7266/22 у постанові від 05.07.2023 звернув увагу на те, що Закон не встановлює заборони щодо скасування слідчим суддею рішення слідчого про зупинення досудового розслідування після його відновлення.

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.

Враховуючи вищезазначене період з 24.02.2023 по 19.06.2023 зараховано в строки досудового розслідування, внаслідок чого строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000286 від 20.02.2023 за підозрою ОСОБА_5 значно перевищив встановлений ст. 219 КПК України двомісячний термін, та складає станом на день розгляду скарги захисника на бездіяльність прокурора 4 місяці та 9 днів.

Так, перебіг строку досудового розслідування розпочався після повідомлення 13.02.2023 ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та з врахуванням ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/46458/23-К від 20.02.2023 тривав безперервно з 13.02.2023 до 21.06.2023, включно.

В судовому засіданні прокурор не оспорює факт скасування слідчим суддею постанови про зупинення досудового розслідування від 24.02.2023 та зазначив, що будь-яких рішень про продовження строків досудового розслідування не приймалось.

Внаслідок вказаних обставин перебіг строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000286 закінчився 15 квітня 2023 року.

Зі ст. 113 КПК України вбачається, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене:

1) протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою ст.. 298-2 цього Кодексу;

2) протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім;

3) протягом одного місяця - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, якщо особою заявлено клопотання про проведення експертизи у випадку, передбаченому частиною другою ст. 298-4 цього Кодексу;

4) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Частиною 2 ст. 283 КПК України передбачено, що прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з абз. 1 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Із вищенаведених норм вбачається, що кримінальний процесуальний закон пов`язує настання у прокурора обов`язку щодо закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України із закінченням строку досудового розслідування.

Таким чином, обов`язок прокурора закрити кримінальне провадження, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, чітко визначений чинними нормами КПК України.

У постанові Верховного суду від 03.03.2021 у справі № 320/4182/20 Верховний Суд зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виходячи з вищенаведеної позиції Верховного суду дискреційні повноваження існують у разі наявності декількох можливих варіантів прийняття рішення, за яких прокурор/слідчий як самостійна процесуальна особа може прийняти будь-яке рішення з доступних і ці варіанти є законними.

Отже, обов`язок прокурора щодо закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не віднесений законодавцем до дискреційних повноважень прокурора. Оскільки, у разі настання визначеної КПК України умови, зокрема, такої як закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, прокурор зобов`язаний прийняти конкретне процесуальне рішення - постанову про закриття кримінального провадження.

В той же час, дискреційні повноваження прокурора передбачені положеннями ч. 2 ст.283 КПК України.

Однак, за наявності встановленого факту перевищення двомісячного строку досудового розслідування, прийняття рішення слідчим суддею про зобов`язання прокурора вчинення дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України є недоцільним з наступних підтавав.

По-перше, зобов`язання вчинити дії, передбачені ч. 2 ст. 283 КПК України суперечить загально правовому принципу правової визначеності, який є однією зі складових верховенства права, та вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають. Отже зобов`язання вчинити дії, передбачені наведеною нормою КПК України, в якій містяться 3 окремих та частково протилежних варіанти завершення досудового розслідування, не надасть учасникам процесу чіткого розуміння порядку виконання судового рішення.

По-друге, зобов`язання вчинити дії, передбачені ч. 2 ст. 283 КПК України, за наявності встановленого в ході судового розгляду скарги факту порушення строків досудового розслідування призведе до того, що слідчий суддя самоусунувся від виконання ролі судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні

Виходячи з вищенаведеного, із наступного дня, в якому закінчується строк досудового розслідування, у випадку не вчинення дій, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, настає бездіяльність, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

У кримінальному провадженні № 0000286 останнім днем строку досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , враховуючи скасування слідчим суддею постанови про зупинення досудового розслідування від 24.02.2023, є 15.04.2023, а відповідний обов`язок вчинення дій, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 283 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у прокурора виник з моменту прийняття слідчим суддею ухвали від 25.10.2023.

Сторона захисту 01.12.2023 звернулася до прокурора в даному кримінальному провадженні з клопотанням про вчинення процесуальної дії, а саме: закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, однак всупереч вимогам КПК України прокурором першого відділу управління процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, про що повідомлено листом від 11.12.2023 № 09/2/1-102205Вих.

Слідчий суддя не приймає до уваги твердження прокурора про те, що до повноважень слідчого судді не входить прийняття рішення про зобов`язання прокурора вчинення дій щодо закриття кримінального провадження.

Так, п. 1 ч 2 ст. 283 КПК України передбачає, що прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій, в тому числі закрити кримінальне провадження.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Таким чином, слідчий суддя вказує щодо недотримання стороною обвинувачення граничних строків проведення досудового розслідування та вважає порушеним правом ОСОБА_5 на справедливий розгляд справи в розумні строки без необґрунтованих затримок, визначене ст. ст. 9, 21, 113, 283 КПК України.

Завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, є здійснення в порядку передбаченому цим кодексом судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 2 КПК України регламентовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У цьому контексті не можна не звернути увагу на практику ЄСПЛ, який неодноразово зазначав свою позицію щодо проведення ефективного офіційного розслідування та дотримання розумних строків. Наприклад, у рішенні у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 ЄСПЛ зазначив, що відлік перебігу розгляду кримінальної справи для вирішення питання щодо його «розумності» у сенсі ч. 1 ст. 6 Конвенції починається з моменту виявлення ставлення державних органів до особи, як до підозрюваного або як до обвинуваченого у вчиненні злочину.

ЄСПЛ нагадує, що період часу, який має бути взятий до уваги для визначення тривалості кримінального провадження, починається з дня, коли особу «обвинувачено» в автономному або матеріальному розумінні цього терміна. Він закінчується у день, коли обвинувачення остаточно визначено або провадження припинено («Антоненков та інші проти України», 30 березня 2004 року).

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2021 року у справі № 640/5023/19 (провадження № 51-2917кмо20) наслідком недотримання належної процедури, як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підстав ст. 86, ст. 87 ч. 3 п. 2 КПК України, як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Відтак, є підстави вважати, що у подальшому всі докази, які можуть бути надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні під час розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, можуть бути визнані недопустими, оскільки була недотримана належна процедура проведення та завершення досудового розслідування у ньому.

Вирішуючи вказану скаргу, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 23 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

У відповідності до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя звертає увагу на той факт, що приймаючи вказане рішення, не порушує незалежність прокурора при прийнятті рішень та не обмежує у праві застосування дискреційних повноважень, оскільки за встановлених обставин дії щодо закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є єдиними законними та безальтернативними, що прямо виходить з положень ст. ст. 219, 283 та 284 КПК України.

Разом з цим, скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 в частині вимог щодо визнання протиправної бездіяльності прокурора, яка полягає у невчиненні дій, визначених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, не може бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 26 цього Кодексу.

За встановлених обставин та наведених норм законодавства, слідчий суддя приходить до переконання про часткове задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 21, 22, 26, 110, 113, 214, 284, 294, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001994 від 25.05.2021 - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого прокурора Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 00286 від 20.02.2023, вчинити процесуальну дію, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України, а саме: закрити кримінальне провадження № 000286 від 20.02.2023 відносно ОСОБА_5 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1