КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/932/2024 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального № 0002899 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

У відповідності з вимогами ст. 75 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурорів ОСОБА_8

ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що у період дії воєнного стану, запровадженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, затвердженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено воєнний стан з 05.30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, продовжено Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 з 05.30 год. 25 травня 2022 року строком на 90 діб, продовжено Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 з 05.30 год. 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, вчинив таємне викрадення чужого майна у великих розмірах при наступних обставинах.

Так, 10 жовтня 2022 року у невстановлений час у невстановленому місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення обладнання відеоспостереження в парку «Веселка», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 16-18.

ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розробив злочинний план, відповідно до якого він має повідомити своєму братові ОСОБА_10 про те, що отримав замовлення на демонтаж камер відеоспостереження в парку «Веселка» для подальшого їхнього перепрограмування, та вони мають приїхати до початку комендантської години на автомобілі марки «Volkswagen Passat» синього кольору держаний номерний знак НОМЕР_1 до парку «Веселка», де очікувати настання комендантської години та на відсутність у парку сторонніх громадян.

Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , якому не було відомо про злочинні дії ОСОБА_6 , за допомогою предмету, який вони мали відшукати в парку «Веселка», повинні демонтувати камери відеоспостереження, які знаходилися на металевих стовпах та за допомогою заздалегідь підготовленого предмету, який ОСОБА_6 мав при собі, віджати дверцята металевого ящика, з якого викрасти решту обладнання відеоспостереження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна у великих розмірах, в умовах воєнного стану, 10 жовтня 2022 року о 22.36 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_10 прибули до парку «Веселка», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Академіка Туполева, 16-18, на автомобілі марки «Volkswagen Passat» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 11 жовтня 2022 року о 01.14 год. ОСОБА_6 зайшов разом із ОСОБА_10 на територію парку «Веселка» та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони носять таємний характер, діючи умисно, з корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, почергово, за допомогою відшуканої дерев`яної дошки, викрав наступне обладнання відеоспостереження з металевих стовпів, а саме: камери телевізійні у кількості 9 штук, з наступними серійними номерами: DS-2CD4B26FWD-IZS20200606AAWRE48842252, DS-2CD2635SWD-IZS20180227AAWR185759185, DS-2CD2635FWD-IZS2018022, 7AAWR185759174, DS2-2 CD4B26FWD-IZS20171121AAWR135735455, DS2-2CD2635FWD1ZS20180514AAWRC20661826, DS-2CD4B26FWD-IZS20171211AAWR146025803, DS-2CD2635FWDІZS20180227AAWR185759095, DS-2CD4B26FWD-IZS20171121AAWR135735418, DS-2CD2635FWD-IZS20170807AAWR809415007, вартістю 19653 гривні кожна, на загальну суму 176877 гривень, з картами пам`яті SDX 32 Gb Transcend, у кількості 9 штук, вартістю 559,39 грн. кожна, на загальну суму 5034,51 грн. та кронштейнами на опору, у кількості 9 штук, вартістю 362 гривні кожний, на загальну суму 3258 гривень.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 11 жовтня 2022 року о 01.53 год. ОСОБА_6 , перебуваючи біля металевого ящика, який знаходиться на території парку «Веселка», переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони носять таємний характер, діючи умисно з корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, використовуючи заздалегідь заготовлений предмет, а саме ріжковий ключ, який він мав при собі, віджав дверцята металевого ящика, з якого викрав решту обладнання відеоспостереження, а саме промисловий комутатор ECIS4500-8P4F у кількості 3 штук, вартістю 27500 гривень кожний, на загальну суму 82500 гривень, промисловий комутатор ECIS4500-8P4F, вартістю 24319 гривень, блоки нелінійних перетворень у кількості 4 штук, вартістю 727,84 грн. кожний, на загальну суму 2911,11 грн., комплект відеореєстратора, вартістю 26829 гривень, джерело безперебійного живлення ІНПЩ-96-2000, вартістю 21864 гривні, РОЕ комутатор UTP7208E-POE-A1, вартістю 11560 гривень, маршрутизатор Mikrotik, вартістю 4672 гривні, 19* мережевий фільтр 1,5U, 8x220В, 1,9м для UPS, вартістю 1652,04 грн.

Після цього ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, разом з ОСОБА_10 , якому не було відомо про злочинні дії ОСОБА_6 , завантажили викрадене майно, яке належить КО «КИЇВЗЕЛЕНБУД» () на загальну суму 361476,91 грн., без урахування ПДВ, в автомобіль марки «Volkswagen Passat» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому поїхали з місця вчинення кримінального правопорушення. У подальшому ОСОБА_6 розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав КО «КИЇВЗЕЛЕНБУД» () матеріальної шкоди у великих розмірах на суму 361476,91 грн.

Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу будинку № 14, за адресою: м. Київ, вул. Синьоозерна, на початку березня 2022 року, більш точної дати не встановлено, з метою незаконного зберігання без передбаченого законом дозволу знайшов, тим самим придбав 13 патронів, які належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, є бойовими проміжними патронами калібру 5,45x39 мм, що споряджені кулею «ПС» зі сталевим осердям, 5 патронів, які належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, є бойовими проміжними патронами калібру 5,45x39 мм, що споряджені трасуючою кулею «Т», 9 патронів, які належать до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, є бойовими проміжними патронами калібру 7,62x39 мм, що споряджені кулями «ПС» зі сталевим осердям, 2 патрони, які належать до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, є мисливськими проміжними патронами калібру 7,62x39мм, що споряджені кулями зі свинцевим осердям, 2 патрони, які належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, є бойовими проміжними патронами калібру 9x39 мм, що споряджені кулями «СП-5» зі сталевим осердям.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, усвідомлюючи заборону вільного обігу бойових припасів та караність за такі дії, не маючи відповідного дозволу на зберігання вказаних бойових припасів, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, ОСОБА_6 , діючи умисно з метою подальшого зберігання, переніс вище вказані бойові припаси до місця власного проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де і залишив їх для подальшого зберігання.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що судом першої інстанції проігноровано дані, що вказують на підвищену суспільну небезпечність, як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого. Так, в оскаржуваному вироку судом зазначено, що ОСОБА_6 не судимий в силу ст. 89 КК України. Проте, слід зауважити, що маючи попередній досвід притягнення до кримінальної відповідальності, обвинувачений достовірно знав про кримінальну караність вчинених ним діянь та можливість отримання суворого покарання. Однак, це не зупинило його у намаганні незаконно збагатитися за рахунок вчинення нового умисного корисливого тяжкого злочину. Отже, на шлях виправлення обвинувачений не став та продовжує зухвало вчиняти в тому числі корисливі кримінальні правопорушення.

Також, прокурор звертає увагу на конкретні обставини вчинення обвинуваченим кваліфікованої крадіжки із залученням свого брата. ОСОБА_6 виявив неабияку вигадливість, залучивши обманом фактичного помічника та створюючи умови, необхідні для досягнення бажаного злочинного результату.

Крім того, як наголошує прокурор, одним з актуальних питань, яке постає на сьогоднішній день, починаючи з 2014 року, є порушення встановлених правил поводження з загально небезпечними предметами, найбільш поширеним злочином з яких є незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами. Неконтрольований обіг відповідних загально небезпечних предметів приховує в собі високий рівень небезпеки спричинення шкоди людям та довкіллю. Суспільна небезпека злочинів, пов`язаних із незаконним обігом зброї, обумовлена тенденцією розвитку насильницької озброєної злочинності, а ще і незаконним збройним підприємництвом.

Вказані обставини, на переконання прокурора, дають вагомі підстави стверджувати про підвищений рівень суспільної небезпеки, як вчинених діянь, так і особи обвинуваченого, який не працює, має посередню характеристику.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття. В ході судового розгляду не здобуто жодних даних щодо наявності такої обставини, повернення майна потерпілого жодним чином не було заслугою обвинуваченого. Натомість позиція щодо визнання вини та намагання викликати співчуття у суду (запевнення у твердому намірі стати на шлях виправлення) є способом самозахисту та уникнення заслуженого покарання за вчинені діяння, що віднесено до тяжких злочинів статтею 12 КК України.

Окрім того, як зазначає прокурор, не здобуто жодних даних, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому, на думку прокурора, суд першої інстанції не зміг послатися на них у вироку.

Представник потерпілої юридичної особи, належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Зважаючи на думку сторін апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаної особи.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за:

- ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), у великих розмірах, в умовах воєнного стану;

- ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носінні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень та кваліфікація дій обвинуваченого жодним з учасників кримінального провадження не оскаржується.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції при призначення покарання обвинуваченому вимог кримінального закону, то колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваного вироку, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які віднесені до категорії тяжких злочинів, характер його діянь, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінальних правопорушень та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Зокрема, судом враховано, що обвинувачений є раніше не судимою особою в силу вимог ст. 89 КК України, не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу вимог ст. 89 КК України, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі.

В той же час, враховуючи вищезазначені дані про особу обвинуваченого, його критичне ставлення до вчиненого, факт повернення викраденого майна, а також те, що він має місце проживання, суд дійшов висновку, що перевиховання і виправлення ОСОБА_6 цілком можливе без ізоляції від суспільства та його допустимо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Таке покарання стосовно обвинуваченого, на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Встановлені під час судового розгляду обставини та дані щодо особи обвинуваченого, які були враховані судом першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, на думку колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання як за кожне кримінальне правопорушення окремо у виді позбавлення волі, так і на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі 5 років, що не оспорюється й прокурором в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі прокурор просить призначити обвинуваченому такий же вид та розмір покарання, який призначений судом першої інстанції, як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за сукупністю кримінальних правопорушень.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щирого каяття.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що при проведенні досудового розслідування обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, та, відповідно до змісту обвинувального акта, слідчий під час досудового розслідування дійшов висновку, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття (ас. 6).

Будь-яких даних про те, що обвинувачений не визнавав вину, перешкоджав у будь-який спосіб проведенню досудового розслідування, матеріали справи не містять, як і не надано прокурором.

Під час допиту в суді першої інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного, викладені в обвинувальному акті, докази щодо фактичних обставин кримінального провадження не оспорює, у зв`язку з чим суд першої інстанції під час дослідження доказів у справі обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений також визнав вину у вчиненні злочинів, висловлював жаль з приводу їх вчинення, пояснивши, що він на даний час працює неофіційно, та в силу своєї професії допомагає ЗСУ.

Окрім того, колегія суддів вважає безпідставними як посилання в апеляційній скарзі прокурора, так і у вироку суду на те, що ОСОБА_6 є особою, раніше несудимою в силу ст. 89 КК України, оскільки згідно з наявними у матеріалах провадження даними ОСОБА_6 притягувався у 2012 році до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, проте, 27 квітня 2012 року кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі ст. 7-1 п. 2, 282 КПК України, ст. 46 КК України (ас. 88), що відповідно до положень КК України свідчить про те, що ОСОБА_6 є особою, раніше не судимою.

При цьому колегія суддів враховує, що, призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, судом враховано належним чином обставини вчинених кримінальних порушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, наслідки вчиненого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, заподіяння матеріальної шкоди у великому розмірі, що є кваліфікуючою ознакою вказаного злочину. З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі не є м`яким або несправедливим.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставність висновку суду першої інстанції про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, то колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 23 жовтня 2003 року, із змінами та доповненнями, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Таким чином, підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, виявлене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, його критичне ставлення до вчиненого, факт повернення викраденого майна, тобто, усунення заподіяної шкоди, а також те, що він має місце проживання, таким чином навів обставини, які давали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК Українине є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам вказаної статті, а, відтак, з врахуванням обставин, встановлених судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду, а саме, те, що обвинувачений є особою раніше не судимою, хоча і неофіційно, однак працює, що підтверджується наданими ним документами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом пробації, і саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та буде необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене, те, що підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання під час апеляційного розгляду не встановлено, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 рокущодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 КК України - змінити, зазначивши в установчій та мотивувальній частині вироку, що ОСОБА_6 є особою, раніше не судимою, визнати обставиною, що пом`якшує покарання, - відшкодування заподіяної шкоди.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4