Справа № 194/922/23
Номер провадження 1-кп/194/35/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

скаржника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області в режимі відео конференції заяву ОСОБА_5 про визнання потерпілими, клопотання про допит свідків та долучення до матеріалів справи, скаргу ОСОБА_5 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 року за №0000054, відносно ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулась до Тернівського міського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання потерпілими, клопотання про допит свідків та долучення до матеріалів справи скаргою на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 року за №0000054, відносно ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_5 посилається на те, що 02.07.2023 року 02.07.2023 року нею (донькою обвинуваченого), її чоловіком ОСОБА_7 (зятем обвинуваченого), її матір`ю ОСОБА_8 (дружиною обвинуваченого) до Прокуратури Луганської області було направлено три заяви про визнання потерпілими в кримінальному провадженні ЄРДР за №0000054 з додатками вказаних у даних заявах документів та вжиття заходів безпеки під час процесуальних дій. Відповіддю Луганської обласної прокуратури у визнанні її потерпілою було відмовлено, постанову про відмову у визнанні потерпілою вона не отримувала. Зазначає, що вона є потерпілою в даному кримінальному провадженні адже фактично їй було завдано моральної, фізичної та майнової шкоди, для відновлення яких їй потрібні будуть тривалий час та значні зусилля. У зв?язку з чим, просить скасувати рішення про відмову у визнанні її потерпілою, та просить визнати її потерпілою у кримінальному провадженні №0000054.

Поміж іншого, ОСОБА_5 були заявлені заяви та клопотання в межах кримінального провадження №0000054 від 07.04.2022 року: про визнання потерпілими: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; щодо допиту свідків; щодо долучення до матеріалів копій документів; щодо повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000054 від 07.04.2022 року.

Так, вона зазначає про те, що їй відомі фактичні обставини та обставини, які пом`якшують покарання в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000054, про які вона може повідомити під час допиту в якості потерпілої в даному кримінальному провадженні. Також їй відомі свідки, які можуть підтвердити вказані обставини. На її переконання, обвинувальний акт в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000054 не містить відповідних відомостей про всі фактичні обставини даного кримінального правопорушення, не містить формулювання самого обвинувачення згідно з законодавством України, а також не містить інформацію про обставини, які пом`якшують покарання, у зв?язку з чим, обвинувальний акт підлягає поверненню, а досудове розслідування потребує додаткового встановлення всіх фактичних обставин.

Скаржник ОСОБА_5 в судовому засіданні подану скаргу підтримала з підстав викладеній у ній, та просила її задовольнити. Також просила задовольнити подані нею заяви та клопотання.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки вона не обґрунтована. Також зазначив, що ОСОБА_5 в розумінні ст. 55 КПК України не є потерпілою в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 . Крім того, просив відмовити в задоволенні клопотання щодо допиту свідків, долучення до матеріалів копій документів. Зазначив, що ОСОБА_5 не є учасником кримінального провадження, у зв?язку з чим не має права заявляти клопотання щодо повернення обвинувального акту.

Захисник в судовому засіданні щодо визнання ОСОБА_5 не заперечував, в той же час зазначив, що не зрозуміло за яких підстав вона може бути потерпілою в межах даного кримінального провадження, у зв?язку з чим, покладався на розсуд суду. Заявлене ОСОБА_5 клопотання про допит свідків та доручення копій документів підтримує, щодо повернення обвинувального акту поклався на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши скаргу, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 303 КПК України, під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою та рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

При цьому, Судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 свого листа «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» № 1640/0/4-12 від 09.11.2012, роз`яснила, що рішення, дії, бездіяльність, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування, але не можуть бути предметом оскарження на стадії підготовчого судового засідання. Водночас рішення, дії, бездіяльність слідчого чи прокурора, які не визначені у ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути оскаржені під час підготовчого судового засідання. Як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені лише 2 різновиди рішень: 1) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; 2) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки.

Виходячи з аналізу положень ч. 2 ст. 303 КПК України, можна зробити висновок, що ця норма не містить імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказує на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених ст.314-316 КПК України (зокрема, на це вказує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» чи «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил ст. 314-316 КПК України).

Разом з тим, підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.314 та ст.315 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

У частинах першій та другій статті 315 КПК України зазначено, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду. З метою підготовки до судового розгляду суд: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Аналіз статей 314-316 КПК України свідчить про те, що підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду. При цьому виходячи зі змісту ч.3 ст.314 та ст.315КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти обмежене коло рішень. Так, у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, що надійшли до суду (обвинувальний акт та додатки до нього), з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч.3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд не вправі оцінювати процесуальні дії (бездіяльність) та рішення прокурора, органу досудового розслідування, оскільки відповідно до ст.314-316 КПК України з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження.

Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально - правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Також, згідно ч. 3 ст. 55 КПК України, потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

У відповідності до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Отже, КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому:

-очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення;

-відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву;

-очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою;

-наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі);

-неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням.

У відповідності з нормами Особливої частини КК України наслідки злочинного діяння можуть відображатися у тій чи іншій сфері фізичного стану людини, зокрема у вигляді заподіяння смерті, шкоди здоров`ю (тяжкої, середньої чи легкої тяжкості тілесних ушкодження), фізичного болю. За такого, фізична шкода, як вид шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, представляє собою сукупність змін, які об`єктивно відбулись у стані людини як фізичної істоти (тілесні ушкодження, розлад здоров`я, біль), тобто це фізичні страждання людини, фізичний біль, функціональний розлад організму, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, а також смерть, спричинені людині в наслідок кримінального правопорушення, що посягає на немайнові або майнові права громадянина, та внаслідок рішень чи дій (бездіяльності) правоохоронного або судового органу.

Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт. При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 про залучення до провадження як потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , не вбачається жодного належного обґрунтування, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , у відповідності до пред`явленого обвинувачення, була заподіяна шкода таким кримінальним правопорушенням, чим їм безпосередньо завдана моральна, фізична або майнова шкода.

Отже, відсутні докази, які б підтверджували відповідні обставини, та як наслідок не встановлено факту порушення з боку обвинуваченого їх прав, у вказаному кримінальному провадженні, як передумову визнання їх потерпілими в рамках даного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 .

Крім того, 15.03.2023 року набув чинності Закон № 2108-ІХ1, яким включено до Кримінального кодексу України нову статтю 111-1 «Колабораційна діяльність».

Об`єктом кримінальних правопорушень, передбачених ст. 111-1 КК, є основи національної безпеки України. Виходячи з кримінально-правової характеристики вказаного кримінального правопорушення, об`єктом кримінального посягання є саме основи національної безпеки України, а не фізична особа та її блага, права чи інтереси, яким злочином заподіюється шкода або створюється загроза такої.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України відноситься до кримінальних правопорушень з формальним складом для наявності об`єктивної сторони якого не є обов`язковим настання суспільно-небезпечних наслідків, зокрема спричинення шкоди, а тому це кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту вчинення особою хоча б однієї із зазначених у диспозиції ч. 5 ст. 111-1 КК України дій.

Тобто, склад цього правопорушення є формальним, який вважається закінченим з моменту вчинення, та не може бути розцінений як злочин, вчинений щодо конкретної особи.

Разом з цим, для визнання особи потерпілою, злочин за своєю конструкцією повинен мати матеріальний склад, тобто містити у собі таку обов`язкову ознаку об`єктивної сторони, як певні суспільно-небезпечні наслідки. У злочинах з матеріальним складом обов`язково повинен бути присутній причинний зв`язок між самим діянням і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Листом Луганської обласної прокуратури від 04.07.2023 року за вих. № 10-502-23 ОСОБА_5 повідомлено про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000054 від 07.04.2022 року знаходиться в суді, та вона має право звернутись до суду з клопотанням про залучення її в якості потерпілої у вказаному кримінальному провадженні. Також повідомлено, що в частині вжиття заходів безпеки щодо неї, звернення спрямоване до 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_5 не надано доказів, які б свідчили про те, що кримінальним правопорушенням, за ознаками ч.5 ст. 111-1 КК України їй та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 завдано шкоди, суд доходить висновку, що подана скарга є необґрунтованою, та заява про залучення їх в якості потерпілих, в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відтак, суд вважає безпідставними і заявлені ОСОБА_5 клопотання та заяви щодо повернення обвинувального акту, допиту свідків, та долучення копій документів до матеріалів кримінального провадження, оскільки заявляти клопотання наділені сторони кримінального провадження в межах наданих їх процесуальних прав, якою ОСОБА_5 не є, а тому остання позбавлена можливості клопотати перед судом щодо здійснення відповідних процесуальних дій.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, тому суд не вбачає підстав для його повернення.

В той же час, суд зауважує, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони мають власні правові позиції, які повністю або частково різняться, що породжує необхідність їх аналізу та вибору між ними. Сторонам забезпечено можливість скористатися процесуальними інструментами задля доказування власних та спростування інших правових позицій.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 не позбавлені можливості доводити невинуватість ОСОБА_6 в судовому засіданні, шляхом реалізації комплексу прав, передбачених чинним законодавством, зокрема ст. 42 КПК України, та доведення своєї правової позиції при судовому розгляді кримінального провадження, у тому числі не позбавленні заявити клопотання про допит тих свідків та долучення копій документів, про які зазначає ОСОБА_5 .

Питання доведеності вини обвинуваченого чи її відсутності у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій є предметом судового розгляду справи по суті з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку зібраних доказів для прийняття відповідного процесуального рішення, а також для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Крім того, в кримінальному провадженні забезпечено участь захисника обвинуваченого, оскільки п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України, зазначено, що в інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 4 ст. 46 КПК України, захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Відтак, захисник наділений процесуальними правами щодо заявлення клопотань під час судового розгляду кримінального провадження, у тому числі щодо допиту свідків чи збирання і подання доказів суду з додержанням процесуальних вимог щодо цього.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні скарги ОСОБА_5 та відмови в задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання потерпілими: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , клопотань щодо допиту свідків, долучення до матеріалів копій документів, повернення обвинувального акту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 314, 372 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілими: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 року за №0000054, відносно ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України відмовити.

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання потерпілими: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000054 від 07.04.2022 року відмовити.

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 щодо допиту свідків в межах кримінального провадження №0000054 від 07.04.2022 року відмовити.

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 щодо долучення до матеріалів кримінального провадження №0000054 від 07.04.2022 року копій документів відмовити.

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 щодо повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000054 від 07.04.2022 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 23.02.2024 року о 14-30 годині.

Суддя ОСОБА_1