Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000027 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 12 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лонки Волочинського району Хмельницької області, де зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старшого водія - гранатометника І мінометного взводу І мінометної батареї ІІ механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 414 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 12 липня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 414 Кримінального кодексу України (далі - КК) на два роки 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 22 березня 2023 року.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено на 60 діб.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат, а також скасовано арешт, накладений на майно, у даному кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за те, що він, будучи старшим водієм-гранатометником 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 3, 7 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 13, 16, 20, 22, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 111, 195 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, які затверджені Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, пункту 14 Інструкцій про організацію обліку, зберігання та видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №359 від 29 червня 2005 року, додатку № 6 до п. 2.5 Курсу стрільб зі стрілецької зброї і бойових машин (КС СЗ і БМ - 05), введеного у дію наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №44 від 01 квітня 2009 року, пункту 52 «Настанови по 5,45 мм автомату Калашникова», затвердженої Головнокомандувачем Сухопутних військ Збройних Сил України у 2004 році, 22 березня 2023 року в період часу з 14 години 30 хвилин по 15 годину 00 хвилин (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), під час відпочинку в наметі для проживання особового складу, що розташований в пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону, що в АДРЕСА_2 , знаходячись поблизу свого ліжка та тримаючи в руках закріплену за ним стрілецьку вогнепальну зброю 5,45 мм автомат АКС-74 НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи із необережності, а саме злочинної недбалості, оскільки не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг це передбачити, всупереч вимогам вищевказаних нормативно правових актів, порушуючи правила поводження зі стрілецькою зброєю, не маючи жодних підстав для застосування зброї, зняв запобіжник із вказаного вище автомату, дослав патрон до патронника та здійснив спуск курка, у результаті чого відбувся неконтрольований одиночний постріл та куля влучила у солдата ОСОБА_8 , який перебував поряд із ним, на ліжку напроти, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді одиночного вогнепального кульового поранення лівої кисті та живота з ушкодженнями судини та внутрішніх органів, внаслідок чого ОСОБА_8 помер на місці події.

В апеляційній скарзі, з врахуванням змін до неї, захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказаний вирок змінити, призначивши ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 414 КК у виді позбавлення волі на строк один рік 6 місяців, звільнивши його на підставі ст. 75 цього Кодексу від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК. Нагляд за поведінкою ОСОБА_5 просить покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проходження військової служби.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 покарання не врахував, що обвинувачений визнав свою вину, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану моральну шкоду батькам потерпілого ОСОБА_8 в сумі 30 000 грн., він раніше не судимий, має на утриманні малолітню дочку, батьків, які є особами з інвалідністю та потребують догляду, його позитивні характеристики за час проходження строкової служби в ЗСУ, від командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_9 , а також за місцем проживання та за місцем утримання під вартою в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Також захисник вказав на те, що судом було залишено поза увагою звернення командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_9 до прокурора ОСОБА_4 щодо сприяння повернення солдата ОСОБА_5 до виконання службових обов`язків за місцем служби, що, на переконання адвоката, свідчить про моральну та фізичну підготовленість ОСОБА_5 до виконання службових обов`язків в умовах воєнного часу. Зазначив, що звернення аналогічного змісту від командира ВЧ НОМЕР_1 було направлено і до суду апеляційної інстанції.

Апелянт покликався на те, що військова служба ОСОБА_5 призупинена, а тому зупинено і виплату йому усіх видів забезпечення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Згідно приписів статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, санкція ч.2 ст. 414 КК передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від двох до десяти років.

При призначенні покарання, судом було враховано в якості пом`якшуючих обставин щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність обтяжуючої обставини - вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також дані про особу винного, зокрема те, що він має на утриманні малолітню дитину, його батько є особою з інвалідністю ІІІ групи, а мати - ІІ групи, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Також місцевим судом було враховано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема добровільне відшкодування батькам потерпілого завданої злочином шкоди у розмірі 30 000 грн.

Сукупність вказаних обставин була підставою для висновку місцевого суду, з яким погоджується і колегія суддів, щодо можливості призначення ОСОБА_5 покарання, наближеного до мінімальної межі санкції інкримінованого йому злочину, однак цих обставин є недостатньо для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Так, положення ст. 75 КК передбачають, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто як випливає зі змісту статті 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що тяжкі наслідки вчиненого злочину, а саме смерть потерпілого, який також був військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, а також вчинення цього злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, свідчать про можливість його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень лише в умовах ізоляції ОСОБА_5 та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

При цьому, звернення командира ВЧ НОМЕР_1 , на які покликається сторона захисту, не спростовують цих висновків щодо неможливості застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 12 липня 2023 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3