УХВАЛА

19 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 751/4067/23

провадження № 51-721ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього,

встановив:

Як вбачається з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2023 року ОСОБА_4 , засуджено ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року цей вирок суду першої інстанції змінено. Виключено із вступної та мотивувальної частини вироку посилання на судимості ОСОБА_4 , посилання на необхідність застосування ст. 71 КК України, а також кваліфікуючу ознаку скоєного ОСОБА_4 злочину - вчинення кримінального правопорушення повторно. У решті цей же вирок залишено без зміни.

Зі змісту скарги засудженого ОСОБА_4 вбачається,що він просить переглянути кримінальне провадження щодо нього в касаційному порядку, проте, касаційну скаргу ним подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України.

Відповідно до ст. 10 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Зі змісту положень ч. 1 ст. 29, ч. 1 ст. 427 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою, сторони, які беруть участь у кримінальному провадженні, подають до суду письмові процесуальні документи, викладені державною мовою, за виключенням окремих випадків, передбачених законом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що засудженому необхідно подати касаційну скаргу українською мовою. Виконання такої вимоги закону забезпечить можливість перевірки скарги на її відповідність ст. 427 КПК України і дотримання загальних засад кримінального провадження, а також можливість вирішити питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51 - 5817 кмо 21).

Також засудженому необхідно врахувати інші вимоги до касаційної скарги, визначені статтею 427 КПК України.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції, яким згідно ч. 5 ст. 31 КПК України є Касаційний кримінальний суд Верховного Суду. Проте, в порушення зазначених вимог процесуального закону засуджений ОСОБА_4 вимогу своєї касаційної скарги адресує Верховному Суду України.

Також засудженому необхідно врахувати інші вимоги до касаційної скарги, визначені статтею 427 КПК України.

Згідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Засудженому слід врахувати те, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, не погоджується з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, однак не наводить обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог ст. 438 КПК України з урахуванням статей 412-414 КПК України.

Касаційна скарга не містить посилань на обставини, які не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій під час постановлення ними рішень, а відповідно до цього й на порушення положень матеріального і процесуального законів, які, на думку засудженого, були порушені місцевим та апеляційним судами.

Також у поданій скарзі засуджений не зазначає, в чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Крім того, касаційну скаргу подано із порушенням п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, відповідно до якої у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Однак у прохальній частині касаційної скарги засуджений вказує вимогу про скасування вироку Чернігівського районного суду від 15 вересня 2023 року та вироку Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року , проте, як з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації вбачається, що щодо ОСОБА_5 постановлено вирок Новозаводським районним судом м. Чернігова від 15 вересня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року. Зазначене протиріччя змісту касаційної скарги та її вимоги підлягають усуненню особою, яка подала касаційну скаргу.

Також в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано копії оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.

Крім того, для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правовою допомогою захисника.

Суд також звертає увагу, що особи які не володіють мовою судочинства, можуть скористатися послугами перекладача для перекладу своїх скарг, клопотань, інших процесуальних документів.

Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.

Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3