ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1133/23 Номер провадження 11-кп/814/2542/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002626, за апеляційною скаргою прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобине, Полтавської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, освіта вища, працює завідуючим хірургічного відділення КНМП «Кременчуцька 1-а міська лікарня ім. О.Т. Богаєвського, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувався.

Задоволено цивільний позов прокурора та стягнуто на користь держави в особі Національної служби здоров`я України витрати на лікування потерпілої ОСОБА_9 у сумі 126308 грн. 39 коп.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_8 , як законного представника неповнолітньої потерпілої особи ОСОБА_9 та стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_9 , грошові кошти у сумі 600 000 грн. 00 коп. як відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, водій ОСОБА_7 27.11.2022 близько 18 год 50 хв керуючи технічно справним автомобілем марки RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 , у темний час доби, під час мрячки, при вимкненому зовнішньому електроосвітленні та світлофорах, так як був локдаун, рухаючись по мокрому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Кременчуцька в с. Розсошенці, Полтавського району, Полтавської області з боку пров. Молодіжний у напрямку до вул. Калинова на якій організовано двосторонній рух по одній смузі для руху у кожному напрямку, які поділені дорожньою розміткою 1.3. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, при цьому його швидкість була близько 40 км/год та у районі перехрестя з вул. Пушкіна, в порушення вимог п. 18.1. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР «Зебра» та дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 ПДР «Пішохідний перехід», на якому пішохід ОСОБА_9 , переходила дорогу справа наліво по напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкість та не зупинився і здійснив наїзд на неї.

В результаті недотримання водієм ОСОБА_7 пункту 18.1. Правил дорожнього руху України неповнолітня пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

-закритої черепно-мозкової травми з дифузним аксональним пошкодженням головного мозку тяжкого ступеню,

-пластинчастої субдуральної гематоми лівої скроневої ділянки,

-травматичного субарахноїдального крововиливу,

-окоруховими розладами, спастичним лівобічним геміпарезом з рефлекторно-пірамідною недостатністю справа,

-когнітивними розладами, субконюктивальногокрововилива лівого ока та садна шкіри потиличної ділянки;

-травматичного артриту та садна шкіри лівого колінного суглобу і саден шкіри обличчя,

які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя (п. 2.1.2., 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995г.).

Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали, є порушення вимог пункту 18.1. ПДР України водієм ОСОБА_7 , а саме:

- п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної події шляхом виконання ним вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху, а саме уникнути наїзду на пішохода, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного та фізичного характеру, які б не дозволили йому виконати вимоги вищевказаних норм ПДР України.

Порушення вказаних вимог ПДР України водієм ОСОБА_7 з технічноїточки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди події та наслідками, що настали.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з м`якістю.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначенні виду та міри основного покарання, висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про відсутність підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вказує, що суд лише формально послався на те, що врахував тяжкість вчиненого злочину, проте фактично у повній мірі не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також суспільно-небезпечні наслідки злочину, які виразилися у спричиненні шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 , що потягло за собою тривале лікування та кардинальні зміни у її житті.

Також посилається, що зазначені у вироку обставини, що характеризують особу обвинуваченого самі по собі, не можуть бути визнані тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку вчиненого злочину, та такими, що тісно пов`язані із вчиненням злочину, і за наявності яких особа, яка вчинила злочин, заслуговує на поблажливе ставлення до себе.

Зазначає, що помилковими є висновки суду про наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання як сприяння обвинуваченим розкриттю кримінального правопорушення.

Вказує, що навпаки, під час досудового розслідування обвинувачений, намагаючись висвітлити обставини у зручному для себе світлі, при цьому плутаючи та затягуючи слідство, неодноразово стверджував про порушення потерпілою правил дорожнього руху щодо обов`язку пішоходів переходити проїзну частину по пішохідному переходу, зазначаючи про місце наїзду на неї за його межами, що потягло необхідність у проведенні кількох слідчих експериментів (21.02.2023 з ОСОБА_7 , 16.03.2023 з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , 28.03.2023 з ОСОБА_10 ), і лише після висновку автотехнічної експертизи, відповідно до якого встановлено наявність порушень у діях водія незалежно від цієї обставини, під вагою показань інших свідків, під час судового розгляду погодився з тим, що потерпіла рухалася по пішохідному переходу.

Також зазначає, що помилковим є висновок суду про щире каяття обвинуваченого.

Щодо відшкодування завданих збитків та усунення заподіяної шкоди: грошове відшкодування ОСОБА_7 здійснював лише на стадії досудового розслідування, та припинив вживати такі заходи після повідомлення йому про підозру, хоча усвідомлював, що саме в цей час потерпіла продовжує лікування та потребує грошових коштів. Сплачена ним на момент винесення вироку сума відшкодування не є співрозмірною з розміром спричиненої шкоди. На переконання сторони обвинувачення, така поведінка свідчить не про дійсне бажання виправлення результатів дій обвинуваченого, а формальне виконання обов`язку з відшкодування шкоди з метою уникнення суворого покарання.

Крім того звертає увагу, що такі вказані судом пом`якшуючі обставини як сприяння розкриттю правопорушення та щире каяття не зазначалися в обвинувальному акті, що свідчить про їх не встановлення під час досудового розслідування.

Зазначає, що висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його права керувати транспортним засобом є невмотивованим.

Також вказує, що посилання суду як на те, що транспортний засіб обвинуваченому потрібен для виконання своїх службових обов`язків, так як останній працює завідуючим хірургічного відділення є неприйнятним, оскільки приватне право обвинуваченого на керування транспортними засобами не може превалювати перед публічним правом держави, покликаним забезпечити застосування до винної особи заходу примусу зі сторони держави до особи, дії якої через грубе порушення норм ПДР потягли за собою тяжкі наслідки у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження людині.

Зазначає, що обвинувачений проживає у тому ж населеному пункті, де і працює: в м. Кременчук - районному центрі Полтавської області з розвиненим транспортним сполученням громадського транспорту, більше того, місце роботи розташоване в пішому доступі від місця проживання.

Натомість вказує, що у мотивувальній частині вироку про незастосування додаткового покарання не зазначено, яким саме чином транспортний засіб сприяє, а його відсутність - перешкоджає виконанню обвинуваченим своїх службових обов`язків.

Зазначає, що призначення ОСОБА_7 покарання без позбавлення його права керувати транспортним засобом вочевидь не буде відповідати меті покарання, покликаній запобігати вчиненню обвинуваченим нових злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційні вимоги та просила їх задовольнити. Представник потерпілої також підтримала апеляційну скаргу прокурора та додатково повідомила, що обвинувачений відшкодовує шкоду та наразі ним виплачено потерпілій 300 000 (триста тисяч) гривень.

Обвинувачений заперечив проти доводів скарги, повідомив, що він є завідуючим хірургічним відділенням «Кремечуцької 1 міської лікарні». На сьогодні лікарня виконує функції госпіталя для військових, він має перепуску для руху по місту у комендантську годину з тим, що забезпечити оперативно виконувати свої безпосередні обов`язки лікаря, місце проживання його знаходиться за сім кілометрів від лікарні та сама лікарня є ургентною, тому позбавлення права керувати транспортним засобом негативно вплине на виконання ним своїх функцій як лікаря-хірурга, що в умовах воєнного стану не слугуватиме запиту суспільства у наданні невідкладної медичної допомоги захисникам України.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та відсутності пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та сприяння розкриттю правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_7 , який свою вину визнав, щиро покаявся, просив пробачення у батьків неповнолітньої, вчинив кримінальне правопорушення вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання, постійне місце роботи, його поведінку як під час скоєння кримінального правопорушення, так і після цього, ставлення до скоєного, матеріально допомагав потерпілій, часткове відшкодування завданої шкоди, надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога з приводу вживання алкоголю та наркотиків, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Крім того, згідно з висновком органу з питань пробації ОСОБА_7 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень небезпеки для суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини, надання потерпілій матеріальної допомоги, надання як першої медичної допомоги, так і матеріальної. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивувавши таке рішення.

Так, обґрунтовуючи рішення щодо можливості не призначення додаткового покарання, районний суд послався на те, що транспортний засіб обвинуваченому потрібен для виконання своїх службових обов`язків, так як останній працює завідуючим хірургічного відділення, з чим колегія судді погоджується.

ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він працює завідуючим хірургічним відділенням «Кремечуцької 1 міської лікарні». На сьогодні лікарня виконує функції госпіталя для військових, він має перепуску для руху по місту у комендантську годину з тим, щоб забезпечити оперативне виконання своїх безпосередніх обов`язків лікаря, місце проживання його знаходиться за сім кілометрів від лікарні та сама лікарня є ургентною, тому позбавлення права керувати транспортним засобом негативно вплине на виконання ним своїх функцій як лікаря-хірурга, що в умовах воєнного стану не слугуватиме запиту суспільства у наданні невідкладної медичної допомоги захисникам України. Наведені пояснення прокурор та представник потерпілої у судовому засіданні не заперечували.

Той факт, що транспортний засіб обвинуваченим активно використовується за місцем роботи, а позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортним засобом позначиться не тільки на ньому, а й на виконанні покладених на нього обов`язків як лікаря, що також зашкодить суспільному інтересу, на переконання колегії суддів, дає підстави вважати, що незастосування додаткового покарання в даному випадку не перешкодить досягненню мети призначення покарання - виправленню засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо пом`якшуючих покарання обставин, то щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Так в ході судового розгляду як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді ОСОБА_7 вину у вчиненому визнав повністю, щиро покаявся, просив вибачення у батьків потерпілої, на сьогодні обвинувачений здійснює виплати за вироком суду та відшкодував потерпілій половину присудженої суми, а це 300 000 грн. ОСОБА_7 запевнив, що продовжуватиме відшкодовувати кошти, необхідні для реабілітації постраждалої.

В той же час, поза увагою колегії суддів не можуть залишитися обставини вчинення злочину, а саме що злочин вчинений в незадовільних погодних умовах без відповідного освітлення та обвинувачений не перевищував дозволену законом швидкість. Після вчинення злочину, ОСОБА_7 надавав медичну допомогу в межах своїх можливостей.

Отже визнання існування такої обставини судом як щире каяття, є цілком обгрунтованим.

Колегія суддів знаходить доводи прокурора про безпідставне врахування судом першої інстанції такої обставини як активне сприяння розкриттю злочину через незгоду із встановленими в ході досудового розслідування обставинами - надуманими. Специфіка розслідування кримінальних правопорушень, пов`язаних із порушенням ПДР передбачає наявність висновку судового експерта авто техніка про причинно-наслідковий зв`язок між порушеннями особою ПДР та наслідками. В той же час незгоду обвинуваченого з тими чи іншими обставинами справи слід розцінювати як засіб захисту та намагання у повній мірі дослідити всі обставини справи шляхом проведення додаткових слідчих дій, а не як перешкоджання розслідуванню кримінального правопорушення, про що помилково вказала у своїй апеляційній скарзі прокурор.

Викладення обвинуваченим своєї версії обставин вчинення кримінального правопорушення, жодним чином не свідчить в даному випадку про відсутність активного сприяння його розкриттю, оскільки умови (мрячка, відсутність освітлення в темну пору доби), за яких сталася ДТП, беззаперечно вплинули на сприйняття фактичних подій що сталися.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі вироку щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Полтавськогорайонного суду Полтавської області від 04 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4