Номер провадження: 11-сс/813/1601/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.09.2023, якою в межах к/п №0000105 від 13.03.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого головним державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України, було відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000105 від 13.03.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53 680 грн., із покладенням на останнього строком до 06.11.2023 включно наступних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із Одеської обл. без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; заборонити спілкуватися зі свідками, визначеними слідчим.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування була доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України та існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, проте не була доведена неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для забезпечення належного виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Окрім того, слідчий суддя врахував дані щодо характеристики особи підозрюваного ОСОБА_7 , який має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання в м. Одесі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною, необґрунтованою, постановленою із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження з огляду на наступне:

1) поза увагою слідчого судді залишилось те, що органом досудового розслідування було доведено існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема:

- ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, обумовленого тим, що наявна інформація про те, що підозрюваний підшукував можливість виготовлення підроблених документів для незаконного перетину кордону, оскільки усвідомлює, що санкції ч. 2 ст. 384 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України передбачають покарання у виді позбавлення волі строком до 5-ти років;

- ризику знищення, схову або спотворення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки наразі не відшукано оригінал «витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №220-ос від 25.04.2022», який може перебувати у підозрюваного ОСОБА_7 ;

- ризику незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 володіє контактними даними вказаних осіб, внаслідок чого може здійснювати вплив на них з метою зміни їх показань чи відмови від них;

- ризику перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу;

2) слідчий суддя не врахував того, що ОСОБА_7 здійснив всі дії, які вважав необхідними для досягнення злочинної мети, проте грошові кошти в розмірі 260 652, 26 грн. від Одеської митниці він не отримав у зв`язку із незалежними від його волі обставинами (відсутність грошового забезпечення на митниці), проте на даному етапі досудового розслідування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 щодо стягнення з Одеської митниці на користь ОСОБА_7 середнього заробітку за час нібито вимушеного прогулу у вищезгаданій сумі не скасовано та в будь-який момент може бути виконано, внаслідок чого грошові кошти платників податку буде втрачено.

Посилаючись на викладені обставини та вважаючи, що запобіжний захід у вигляді застави не забезпечить належним чином кримінальне провадження та передбачені законом ризики не перестануть існувати, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу заставу в розмірі 300 000 грн. та покладенням на підозрюваного у разі внесення застави певних обов`язків.

Позиції інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора підозрюваний ОСОБА_7 зазначив, що вона є безпідставною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- посилання прокурора в апеляційній скарзі на обґрунтованість підозри є безпідставними, натомість, жодних кримінальних правопорушень він не вчиняв, будь-яких документів до суду не подавав, а також слідчим не надано жодних доказів недостовірності будь-яких документів;

- зазначені в апеляційній скарзі ризики є припущеннями та органом досудового розслідування не було доведено його неналежної процесуальної поведінки, натомість, відомості по вказаному кримінальному провадженню внесені до ЄРДР 13.03.2023, з моменту здійснення обшуку пройшло більше 3-х місяців, протягом яких він постійно знаходиться на зв`язку, з`являється за викликами до слідчого, органу досудового розслідування відомі його контактні дані та адреса, за якою він проживає; відповідно до протоколів допитів свідків, останні зазначили, що він їм не телефонував, з ними не зустрічався та не здійснював впливу на них; при допиті свідок ОСОБА_10 повідомив, що оригінал витягу з наказу був знищений ним особисто;

- він має постійне місце проживання в м. Одесі, одружений та має двох дітей 2019 та 2012 р.н., раніше не судимий, працює на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 м/п «Одеса-порт», від якої він був відсторонений, має захворювання, яке потребує проходження періодичних курсів лікування, раніше не судимий, самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову в ряди ЗСУ, в подальшому проходив військову службу, проте був звільнений; слідчим ОСОБА_9 було грубо порушено його права, застосовано стосовно нього недозволені методи, порушено право на захист, внаслідок чого він звернувся з відповідною заявою про вчинення злочину до ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві;

- всупереч вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, прокурором не наведені обґрунтування наявності виняткових обставин, які б надавали право застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- ані органом досудового розслідування у клопотанні, ані прокурором в апеляційній скарзі не наведено виняткових обставин, які б давали право вийти за межі встановлених законом розмірів застави, натомість, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 384 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, у вчиненні яких його підозрюють, відносяться до нетяжких злочинів та для особи, підозрюваної у їх вчиненні, передбачена застава в розмірі від 1 до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Посилаючись на викладені обставини та зауважуючи на відсутності підстав для застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України (а.с. 107-120).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на те, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, колегія суддів вважає, що на теперішній час підозра останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України є обґрунтованою та полягає в тому, що він, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету поновлення на посаді головного державного інспектора сектору митного оформлення № 2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці та особистого збагачення, шляхом отримання грошових коштів від держави нібито за вимушений прогул, використав завідомо недостовірний документ копію проєкту Витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ №220-ос від 25.04.2022, про нібито його зарахування у списки особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, який надав як доказ до Одеського окружного адміністративного суду, чим навмисно ввів в оману суд, для отримання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №420/7402/22 на свою користь, та як наслідок отримання від роботодавця грошових коштів за час вимушеного прогулу.

Окрім того, ОСОБА_7 , навмисно ввівши в оману Одеський окружний адміністративний суд, шляхом подання до суду отриманого незаконним шляхом, недійсного, Витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ №220-ос від 25.04.2022 при цьому, достеменно знаючи, що він на військову службу по мобілізації до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ не призивався та службу не проходив, переслідуючи корисливий мотив, направлений на отримання грошових коштів від Одеської митниці у сумі 260 652,26 гривень, подав 27.03.2023 до Одеської митниці заяву про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №420/7402/22, яким стягнуто з Одеської митниці на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час нібито вимушеного прогулу з 25.04.2022 по 10.02.2023, у вищезазначеній сумі.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_7 , наказом Одеської митниці №232-о від 27.03.2023, останнього поновлено з 25.04.2022 на посаді головного державного інспектора сектору митного оформлення №2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці та управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Одеської митниці доручено здійснити розрахунки з ОСОБА_7 відповідно до вимог законодавства. Проте, на даний час, ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 260 652,26 гривень від Одеської митниці, не отримав по незалежним вій його волі обставинам.

Зазначена підозра на даній стадії досудового розслідування повністю підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Що стосується посилань підозрюваного ОСОБА_7 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу на необґрунтованість повідомленої йому підозри, колегія суддів зауважує на тому, що підозрюваний не скористався своїм правом, передбаченим ст. 395 КПК України на подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про застосування стосовно нього запобіжного заходу в частині встановлення факту обґрунтованості підозри, внаслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений правових підстав для надання відповідної оцінки таким доводам в межах заперечення на апеляційну скаргу сторони обвинувачення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В цьому контексті апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні у справі «Клішин проти України», відповідно до якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

На переконання колегії суддів, органом досудового розслідування була доведена лише наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків у провадженні, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України, відповідальність за який передбачена у виді, серед іншого, позбавлення волі на строк до 5-ти років; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та анкетними даними свідків.

При цьому, відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом із тим, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

В цьому контексті апеляційний суд наголошує на тій обставині, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, зокрема, одружений та має двох неповнолітніх дітей на утриманні, має місце реєстрації та постійного проживання.

Натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину не визнаються законом підставами для застосування стосовно підозрюваної особи будь-якого запобіжного заходу, тим паче найбільш суворого у вигляді тримання під вартою.

Водночас, що стосується посилань сторони обвинувачення в апеляційній скарзі на наявність в даному провадженні ризику знищення, схову або спотворення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення на тій підставі, що наразі не відшукано оригінал Витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ №220-ос від 25.04.2022 (надалі Витяг), який, за підозрами органу досудового розслідування, може перебувати у ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх голослівними та такими, що спростовуються матеріалами провадження, зокрема, як про це обґрунтовано зауважує підозрюваний у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, відповідно до змісту стенограми до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 22.06.2023, оригінал Витяг з наказу було знищено особисто свідком у зв`язку із втратою актуальності та безпідставною попередньою підготовкою (а.с. 67-70).

Зазначена вище обставина повністю спростовує посилання прокурора на існування в зазначеному кримінальному провадження ризику знищення оригіналу вищезгаданого Витягу в якості однієї із підстав для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі стосовно існування ризику перешкоджання підозрюваним ОСОБА_7 кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу є суб`єктивними припущеннями сторони обвинувачення та не підтверджуються жодними належними доказами.

Натомість, апеляційний суд зауважує на тому, що прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_7 умов обраного йому запобіжного заходу у вигляді застави з моменту внесення її суми 19.09.2023 заставодавцем ОСОБА_8 , зокрема, останній з`явився до суду для участі в апеляційному розгляді апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення його становища.

Зазначені обставини свідчать про те, що застосований стосовно ОСОБА_7 слідчим суддею запобіжний захід у вигляді особистої поруки в достатній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування та здатний буде запобігти наявним в кримінальному провадженні ризикам.

Окрім того, окремо апеляційний суд звертає увагу на положення п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, відповідно до яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до -5-ти років виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Так, як вже зазначалось вище, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України (а.с. 107-120), при цьому, санкції обох зазначених злочинів передбачають, серед іншого, покарання у виді позбавлення волі строком до 5-ти років.

В поданому клопотанні органом досудового розслідування взагалі не наводиться жодних обґрунтувань можливості застосування стосовно ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону, зокрема, не доведено, що останній переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Зазначені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, фактично свідчать про відсутність правових підстав для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України, наявність в зазначеному провадженні доведених ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків в провадженні, характеристику особи підозрюваного, а також факт внесення визначеного розміру застави та виконання покладених на підозрюваного у разі внесення застави обов`язків, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді щодо застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави є обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відтак, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 177-179, 194, 370, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.09.2023, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 384 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4