Справа № 642/1867/23
№ провадження 1-кп/646/156/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження №0001228 від 13.12.2022р., відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України,-

встановив:

Червонозаводський районний суд м.Харкова здійснює судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень та ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та знищення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження. На думку прокурора, про наявність цих ризиків свідчить тяжкість інкримінованого обвинувачення у сукупності з наступними обставинами. Так, ОСОБА_7 не залишив добровільно тимчасово окуповану територію України разом з іншими працівниками Харківської митниці і співпрацював з окупаційною адміністрацією. Отже, суворість покарання та правові наслідки кримінального переслідування державою можуть бути для обвинуваченого набагато більш обтяжливими, ніж втеча. Крім того, обвинувачений особисто знайомий зі свідками, які вказують на нього як на особу, яка вчинила злочин. Ця обставина та наявність широкого кола соціальних зв`язків обвинуваченого, які виникли під час його роботи, дають підстави вважати, що ОСОБА_7 може вчинити незаконний вплив на свідків, у тому числі, шляхом тиску та погроз, з метою схилити їх до надання неправдивих показань. Крім того, ОСОБА_7 інкримінується, що він перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, що, на переконання прокурора, може свідчити про намагання обвинуваченого вжити заходи для знищення службових документів, які були ним складені як представником незаконного органу окупаційної адміністрації. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також існування вищевказаних ризиків, на переконання прокурора, унеможливлює застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, прокурор посилається на положення ч.6 ст.176 та абз.8 ч.4 ст.184 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.111 та ст.111-2 КК України, може бути застосований лише такий запобіжний захід як тримання під вартою, і суд при цьому має право не визначати розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. ОСОБА_7 посилається на необґрунтованість підозри, відсутність доказів на підтвердження вчинення ним інкримінованих злочинів, відсутність додаткових доводів щодо необхідності подальшого його тримання під вартою, недоведеність ризиків, на які посилається прокурор, а також доказів, що такі ризики не зменшилися. Крім того, прокурор у своєму клопотання зазначає про існування ризику знищення обвинуваченим документів, хоча суд у своїх попередніх ухвалах вже зробив висновок про відсутність такого ризику. Також обвинувачений посилається на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема, дружини та малолітньої дитини, які проживаються зараз у м.Харкові, тривалий час роботи на державу, участь у спортивних змаганнях у складі футбольної команди митної служби, а також відсутність судимостей. Крім того, ОСОБА_7 вважає хибним посилання прокурора на положення КПК, які передбачають безальтернативність запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та без визначення розміру застави, оскільки раніше Конституційний Суд України вже визнав неконституційними аналогічні положення ст.176 КПК України.

Захисник заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання обвинуваченого.

Прокурор заперечував проти клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Вислухавши сторони, дослідивши доводи їх клопотань, суд приходить до наступного.

25.10.2022р. ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Того ж дня, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

11.04.2023 підозрюваному ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

26.10.2022р. відносно ОСОБА_7 слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Продовжуючи ухвалою від 27.11.2023р. строк запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_7 , суд виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також ризиків, передбачених п.п.1,3 ст.177 КПК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 КК України, які є особливо тяжкими.

За злочин, передбачений ч.2 ст.111 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

За злочин, передбачений ч.1 ст.111-2 КК України, закон передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

У даному випадку існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тобто інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений міг їх вчините.

При цьому, оцінюючи наявність обґрунтованої підозри, суд не робить жодних попередніх висновків про винуватість ОСОБА_7 .

Щодо доводів обвинуваченого про відсутність доказів на підтвердження його винуватості, то оцінку таким доводам суд може надати лише після закінчення судового розгляду під час ухвалення рішення на підставі аналізу усіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Окрім обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, існують ризики, передбачені п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ризик переховування обвинуваченого від суду та ризик незаконного впливу на свідків.

Так, ОСОБА_7 н є уродженцем м.Куп`янськ Харківської області, громадянином України, одружений, має малолітню дитину, має зареєстроване місце проживання у м.Куп`янськ Харківської області, раніше не судимий, займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці.

Отже, оскільки обвинувачений є уродженцем м.Куп`янськ, проживав там та займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці, свідчить про наявність давніх соціальних зв`язків з місцевими мешканцями та обізнаність щодо їх життєвої ситуації, сімейного стану, місця проживання, роботи тощо. Також перебування на вищевказані посаді у митній службі зумовлює наявність доволі значного авторитету та певного впливу серед громади у місці проживання та роботи обвинуваченого.

До обставин інкримінованих ОСОБА_7 злочинів входить, зокрема, обіймання ним на тимчасово окупованій території м. Куп`янська посади «и.о. ведущего специалиста отдела сертификации и лицензирования Управления промышленности и торговли ВГА Харьковской области», яка була створена представниками окупаційної влади держави-агресора, та виконування наступних функціональних обов`язків: здійснення прийому документації та кореспонденції у незаконному органі влади; організація роботи із прийому документів для отримання виплат від РФ місцевому населенню; здійснення збору інформації та заяв від мешканців м.Купянська Харківської області з приводу вирішення питань організаційного та гуманітарного характеру; участь у проведенні незаконних перевірок торгівельних підприємств тощо.

Крім того, обвинуваченому інкримінується, що він, користуючись зв`язками серед чинних та колишніх працівників Державної митної служби України, які також перебували на тимчасово окупованій території, вчиняв дії зі схиляння інших громадян України до співпраці з окупаційною владою держави-агресора, їх працевлаштування до незаконно створюваної окупаційною владою митниці, залучення інших громадян України для зайняття посад у вказаному незаконному органі окупаційної влади.

На цей час у судовому засіданні допитані ще не всі свідки, в той час як суд

може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Ці обставини свідчать про наявність ризику незаконного впливу на свідків.

Враховуючи, що частина свідків вже надали свої показання під час судового розгляду, цей ризик зменшився. Проте, враховуючи тяжкість обвинувачення та обізнаність обвинуваченого про персональні дані свідків, він залишається високим.

Крім того, ОСОБА_7 працював на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці, тобто у прикордонному з Російською Федерацією районі, та проживав з народження у м.Куп`янск, який розташований у 40 км до державного кордону України з Російською Федерацією.

При цьому йому інкримінується вчинення державної зради та пособництва державі-агресору, - особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, у тому числі, співпраця з представниками окупаційної влади протягом окупації м.Куп`янськ.

Ці обставини дають достатні підстави вважати, що у обвинуваченого існують соціальні зв`язки з представниками окупаційної влади держави-агресора, а отже на території Російської Федерації та суміжних з Куп`янським районом тимчасово окупованих територіях України.

Куп`янський район є прикордонним з Російською Федерацією, декілька місяців перебував під окупацією державою-агресором. На цей час цей район відноситься до територій, де ведуться бойові дії. На цій території органи державної влади України мають обмежені можливості контролю державного кордону України з Російською Федерацією та умовної лінії між підконтрольною державній владі територією України та тимчасово окупованою територією України.

Отже, ці обставини разом з тяжкістю можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, свідчать про наявність ризику переховування від суду.

І хоча з часом цей ризик зменшується, він все ще залишається доволі високим з огляду на вищевказані обставини та можливі правові наслідки кримінального переслідування обвинуваченого державою.

Що стосується доводів обвинуваченого про міцність його соціальних зв`язків, позитивну репутацію, тривалу державну службу в Україні, то вони не спростовують вищевказані висновки суду.

Так, наявність у обвинуваченого дружини та малолітньої дитини, з урахуванням всіх вищенаведених обставин, не може бути однозначним запобіжником ризику переховування його від суду з урахуванням ступеню інтенсивності цього ризику та з огляду на можливі правові наслідки кримінального переслідування обвинуваченого державою.

Та обставина, що обвинувачений тривалий час працював на державній службі та приймав участь у спортивних змаганнях як учасник футбольної команди митної служби не є гарантіями від ризику втечі.

Що стосується ризику знищення обвинуваченим документів, то суд вже робив у попередньому рішенні висновок про відсутність обставин, які б його підтверджували, а нових доводів прокурором не заявлено.

Отже, наявність обґрунтованої підозри та ризиків переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, їх досі достатньо високий ступінь, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Суд вважає, що з урахуванням всіх вищевказаних обставин, з огляду на вразливість суспільного інтересу у справі та об`єкту інкримінованого посягання під час воєнного стану, є неможливим застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що КСУ вже визнавав неконституційними положення ст.176 КПК України щодо безальтернативного запобіжного заходу, то наразі чинна норма ч.6 ст.176 КПК України, якою ст.176 КПК було доповнено під час воєнного стану, не визнана неконституційною. Крім того, під час розгляду клопотань сторін щодо запобіжного заходу суд вивчав можливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 177, 178, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14.03.2024 р. включно.

Строк дії ухвали до 14.03.2024р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий- суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3