Справа №589/4048/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/523/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 серпня 2023 року, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, відмовлено

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 серпня 2023 року, у задоволенні клопотання слідчого СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000911 від 02.08.2023 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.08.2023 р. скасувати та постанови нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000911 від 02.08.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт зазначає, що вилучені 01 серпня 2023 року під час огляду місця події документи є предметом кримінального правопорушення, а транспортні засоби та лісо продукція містять ідентифікуючі ознаки, які спростовують відомості внесені у вилучених товарно-транспортних накладних та підтверджують факти їх підробки, крім того вони також мають значення для кримінального провадження, які речові докази.

Разом з тим, у разі не накладення арешту на вилучене майно, наявні ризики того, що вони будуть видозмінені (розпилені), переміщені, приховані, зіпсовані чи реалізовані, тим самим будуть знищені речові докази кримінального правопорушення і завдано шкоди кримінальному провадженню.

Також прокурор у кримінальному провадженні звертає увагу на те, що ні слідчого СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області, ні прокурора Шосткинської окружної прокуратури не було повідомлено про дату та час розгляду клопотання, чим позбавлено останніх надати в судовому засіданні додаткових матеріалів для обґрунтування клопотання, які залишилися недослідженими та які могли мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду його учасники були повідомлені завчасно у передбаченому законом порядку.

Від прокурора надійшла заява, в якій останній підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив розглядати дане провадження за його відсутності

Враховуючи наявність вищезазначеної заяви, а також, що учасники даного провадження повідомлені належним чином, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності, що не суперечить ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000911 від 02 серпня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 серпня 2023 року невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, підробили офіційні документи щодо перевезення лісопродукції.

01 серпня 2023 року під час огляду місця події, а саме ділянки місцевості розташованої на автодорозі біля блок-посту за АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено наступне майно:

1) вантажний автомобіль «RENAULT» моделі «PREMIUM 460.19T», реєстраційний номер НОМЕР_1 з спеціалізованим напівпричепом «SCHWARZMULLER» моделі «SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з колодами дерева сосна діаметром від 35 до 47 см., в кількості 34 на вантажній площадці автомобілю та 27 на вантажній площадці напівпричепа, в загальній кількості 61 колода;

2) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане 27.10.2022 р. НОМЕР_4 на автомобіль «RENAULT» моделі «PREMIUM 460.19T», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 видане 08.12.2016 р. ТСЦ 5945 на спеціалізований напівпричіп «SCHWARZMULLER» моделі «SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ключі до автомобілю «RENAULT» моделі «PREMIUM 460.19T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які поміщено до спец пакету WAR 1130534;

3) товарно-транспортну накладну серії САА № 044379 від 31.07.2023 р.;

4) товарно-транспортну накладну № Р 54 від 01 серпня 2023 року.

З клопотанням про накладення арешту за вказане майно звернувся до слідчого судді, слідчий СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області за погодженням з прокурором Шосткинської окружної прокуратури.

В обґрунтування поданого клопотання, старший слідчий посилався на те, що вилучені під час огляду місця події документи є предметом кримінального правопорушення, а транспортні засоби та лісо продукція містять ідентифікуючі ознаки, які спростовують відомості внесені у вилучених товарно-транспортних накладних та підтверджують факт їх підробки, мають значення для кримінального провадження, як речові докази.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя вірно встановив, що клопотання та долучені до нього матеріали не містять даних, про те, який саме офіційний документ підроблено, та в чому саме підлягає підроблення, тобто відсутня обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Крім того слідчим суддею встановлено, що клопотання не містить об`єктивних даних, про те що вилучене майно є речовим доказами в розумінні ст. 98 КК України.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

У відповідності до приписів ст.84, 98 КПК України речові докази є окремим процесуальним джерелом доказів. Так, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з цим за наявності вказаних ознак будь-яке майно (речі, документи, нерухоме чи рухоме майно) в кримінальному провадженні може мати статус речових доказів незалежно від того, чи накладений на нього арешт з відповідною метою (в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України). Необхідність використання певного майна як речового доказу залежить від рішення слідчого чи прокурора, яке може бути прийняте на будь-якому етапі досудового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області в рамках кримінальне провадження № 0000911, відомості про яке внесено до ЄРДР 02 серпня 2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, підозру не оголошено жодній особі.

По завершенню огляду місця події 01 серпня 2023 року, вантажний автомобіль «RENAULT» моделі «PREMIUM 460.19T», реєстраційний номер НОМЕР_1 з спеціалізованим напівпричепом «SCHWARZMULLER» моделі «SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з колодами дерева сосна діаметром від 35 до 47 см., в кількості 34 на вантажній площадці автомобілю та 27 на вантажній площадці напівпричепа, в загальній кількості 61 колода; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане 27.10.2022 р. НОМЕР_4 на автомобіль «RENAULT» моделі «PREMIUM 460.19T», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 видане 08.12.2016 р. ТСЦ 5945 на спеціалізований напівпричіп «SCHWARZMULLER» моделі «SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ключі до автомобілю «RENAULT» моделі «PREMIUM 460.19T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які поміщено до спец пакету WAR 1130534; товарно-транспортну накладну серії САА № 044379 від 31.07.2023 р.; товарно-транспортну накладну № Р 54 від 01 серпня 2023 року, вилучені та приєднані до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на все майно, слідчий суддя у відповідності до положень ст.ст. 170, 173 КПК України в повній мірі з`ясував усі обставини, які є достатніми підставами для відмови в арешті вказаного майна.

Зокрема, слідчим суддею було враховано, що в даному клопотанні відсутні докази, які свідчать, що вилучене майно під час огляду місця події є предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення.

Апелянтом не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність наведених в клопотанні ризиків, а саме по собі визнання майна речовим доказом, не може тягнути за собою обов`язкове накладання арешту.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при розгляді клопотання слідчим суддею не був врахований той факт, що вилучене майно може бути видозмінене, переміщене, приховане, зіпсоване чи реалізоване є безпідставними, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення та не впливають в даному випадку на його правильність, оскільки органом досудового розслідування не доведено, що вилучене майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на вказане в клопотанні все майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини (даліЄСПЛ).

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має правомирноволодіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна,інакше як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Так, слідчим суддею вірно враховано, що органом досудового розслідування не було встановлено власника транспортного засобу, напівпричепу, колод дерев, що прямо суперечить практиці Європейського суду з прав людини та нормам чинного законодавства України.

Доводи прокурора про порушення слідчим суддею порядку розгляду клопотання слідчого про накладення арешту, а саме здійснення судового засідання без належного повідомлення прокурора та слідчого, колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається із долученої до справи телефонограми, складеної помічником судді, слідчий СВ Шосткинського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_7 був належним чином сповіщений про час та дату судового розгляду поданого ним клопотання.

У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України, згідно якого неприбуття слідчого та/або прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя законно розглянув подане клопотання та долучені до нього матеріали, у відсутність вказаних учасників судового засідання.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 серпня 2023 року, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, відмовлено - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4