Справа № 152/1646/23
В И Р О К

іменем України

11 грудня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/1646/23

Провадження №1-кп/152/159/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 19.10.2023 року, за обвинувальним актом від 20.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжичі Києво-Святошинського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, особу якого встановлено за паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим 13.02.1997 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 28.05.2019 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; звільненого від відбування покарання у виді позбавлення волі 10.12.2021 року із Старобабанівської ВК Черкаської області (№92) на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2021 року,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні начальника

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

іншого учасника

судового провадження:

представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення проти власності, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.05.2019 року, яким його засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, будучи звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на один рік два місяці двадцять чотири дні, повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням чужого майна, а саме: 17.10.2023 року приблизно о 14 годині, в умовах воєнного стану, будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в домоволодінні свого знайомого ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, виявивши у одній з кімнат житлового будинку мобільний телефон «ERGO В 184», який належить ОСОБА_7 , викрав вказаний мобільний телефон та вийшов з будинку на подвір`я. В подальшому, діючи з єдиним продовжуваним умислом, ОСОБА_3 через незамкнені двері проник в господарське приміщення ОСОБА_6 , де виявив та викрав зварювальний апарат марки «DNIPRO-М ММА-250D» та велосипед «Україна В-120», належні ОСОБА_6 , після чого покинув територію домоволодіння, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №6704/23-21 від 01.11.2023 року, ринкова вартість мобільного телефона торгової марки «ERGO» моделі «В 184», що був у використанні, станом на жовтень 2023 року складає 246,89 грн.; зварювального апарата марки «DNIPRO-М» моделі «ММА-250D», що був у використанні, станом на жовтень 2023 року складає 1918 грн.; велосипеда «Україна В-120», що був у використанні, станом на жовтень 2023 року складає 1000 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 2918 (дві тисячі дев`ятсот вісімнадцять) гривень, а потерпілому ОСОБА_7 на суму 246 (двісті сорок шість) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану із проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану, повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 20.11.2023 року.

Прокурор у кримінальному провадженні начальник Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.38).

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.21).

При цьому, потерпілий ОСОБА_6 29.11.2023 року подав до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду та повідомив суд, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, при призначенні обвинуваченому покарання покладається на вирішення суду, вважає можливим здійснення судового розгляду у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.23).

Потерпілий ОСОБА_7 08.12.2023 року подав до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду та повідомив суд, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, при призначенні останньому покарання покладається на вирішення суду, вважає можливим здійснення судового розгляду у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.31).

Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подані потерпілими заяви, суд вважає можливим за їх відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілих.

Крім того, суд враховує, що потерпілі у поданих заявах не повідомляли про те, що ними оспорюються фактичні обставини справи.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який передбачено ч.4 ст.185 КК України і викладено в обвинувальному акті від 20.11.2023 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , висловлену у заявах до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, добровільно повідомив, де знаходяться викрадені речі, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що проживає у АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_8 . Офіційно не працевлаштувався, займається тимчасовими заробітками. За кілька тижнів до вчинення правопорушення він познайомився з потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Так, він зустрівся із ОСОБА_6 на місцевому ринку в с. Мурафа та останній запросив його до себе в гості. Коли він прийшов до ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_3 , в гості 17.10.2023 року, там уже перебував ОСОБА_7 . Вони поїли та випили втрьох приблизно один літр горілки, після чого він поїхав додому, щоб взяти продуктів та одяг для себе переодягнутися. Коли він повернувся до ОСОБА_6 , вже була обідня пора. ОСОБА_7 не було, останній пішов додому. Він приготував обід та вони з ОСОБА_6 пообідали, випили однолітрову пляшку вина. Після цього він помився, переодягнувся та спільно з ОСОБА_6 дивився телевізор. Під час перегляду телевізійних програм він та ОСОБА_6 заснули. Коли він прокинувся, то побачив, що ОСОБА_6 ще спить у кімнаті. На тумбі біля телевізора він побачив мобільний телефон, який залишив ОСОБА_7 . Він вирішив викрасти вказаний мобільний телефон. Також він вирішив викрасти речі ОСОБА_6 з літньої кухні, що знаходилася на подвір`ї. Викравши мобільний телефон, він вийшов на подвір`я, і в той час, поки ОСОБА_6 спав, він зайшов у приміщення літньої кухні, двері до якої не були замкнені на замок, звідки викрав велосипед зеленого кольору марки «Україна» та сумку зі зварювальним апаратом. З викраденими речами він поїхав на велосипеді в с. Пеньківка, звідки зі станції поїхав у м. Жмеринка, де викрадені речі мав намір здати в ломбард та отримати за це грошові кошти. Коли він приїхав у м. Жмеринку, то була пізня пора, тому переночував у свого знайомого ромської національності на ім`я ОСОБА_9 , якому подарував велосипед, а наступного дня викрадені телефон та зварювальний апарат здав у ломбард, отримавши за телефон 150 грн., за зварювальний апарат 800 грн. За виручені кошти він придбав продукти харчування. Того ж дня йому зателефонувала матір та повідомила, що його розшукує поліція. Він не переховувався, а відразу повернувся додому та повідомив працівнику поліції про обставини вчинення крадіжки та про те, у який ломбард здав викрадені речі.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, просить його суворо не карати та дати можливість виправитися не в умовах позбавлення волі.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану із проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану, повторно, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення проти власності, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.05.2019 року, яким його засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, будучи звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на один рік два місяці двадцять чотири дні, ОСОБА_3 повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням чужого майна, а саме: 17.10.2023 року приблизно о 14 годині, в умовах воєнного стану, будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в домоволодінні свого знайомого ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, виявивши у одній з кімнат житлового будинку мобільний телефон «ERGO В 184», який належить ОСОБА_7 , викрав вказаний мобільний телефон та вийшов з будинку на подвір`я. В подальшому, діючи з єдиним продовжуваним умислом, ОСОБА_3 через незамкнені двері проник в господарське приміщення ОСОБА_6 , де виявив та викрав зварювальний апарат марки «DNIPRO-М ММА-250D» та велосипед «Україна В-120», належні ОСОБА_6 , після чого покинув територію домоволодіння, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №6704/23-21 від 01.11.2023 року, ринкова вартість мобільного телефона торгової марки «ERGO» моделі «В 184», що був у використанні, станом на жовтень 2023 року складає 246,89 грн.; зварювального апарата марки «DNIPRO-М» моделі «ММА-250D», що був у використанні, станом на жовтень 2023 року складає 1918 грн.; велосипеда «Україна В-120», що був у використанні, станом на жовтень 2023 року складає 1000 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 2918 (дві тисячі дев`ятсот вісімнадцять) гривень, а потерпілому ОСОБА_7 на суму 246 (двісті сорок шість) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану, повторно.

Суд виходить з наступного, вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_3 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в інше приміщення.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи

сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час

перебування в цьому приміщенні.

Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні,

тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди,

призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей

(виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи

організації, гараж, інша будівля господарського призначення,

відокремлена від житлових будівель, тощо).

При вирішенні питання про наявність у діях ОСОБА_3 складу інкримінованого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд враховує також позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №647/276/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №569/1111/16-к від 18 квітня 2018 року, та виходить з того, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. Для правильної кваліфікації дій особи за ч.3 ст.185 КК України важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Отже, крадіжка, поєднана з проникненням у приміщення передбачає визначення, як ознак «приміщення», так і ознак «проникнення». Тільки сукупність цих ознак дає можливість кваліфікувати крадіжку з проникненням у інше приміщення.

Приміщення це різного роду будівлі, споруди, які можуть бути постійними чи тимчасовими, та у яких може постійно чи тимчасово знаходитися та зберігатися майно.

Як слідує з обвинувального акту та показань обвинуваченого, приміщення господарської будівлі у домоволодінні ОСОБА_6 , звідки обвинувачений ОСОБА_10 викрав зварювальний апарат та велосипед, за своїм функціональним призначенням пристосоване та використовувалось потерпілим для зберігання майна. Вхід до цього приміщення був обладнаний дверима, що обмежує вільний доступ до нього. Заслуговує на увагу і те, що за показаннями обвинуваченого, вхідні двері у приміщення були, хоча і не замкнені на момент крадіжки, але входження обвинуваченого у вказане приміщення не мало іншої мети, ніж мети таємного викрадення майна, належного потерпілому.

За таких обставин, вторгнення обвинуваченого ОСОБА_3 до належного ОСОБА_6 відокремленого приміщення, де зберігалося належне останньому майно, було незаконним. А тому дії ОСОБА_3 , який саме з метою таємного викрадення майна проник до належного потерпілому господарського приміщення, правильно кваліфіковані як крадіжка, поєднана з проникненням до іншого приміщення.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку належного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 майна в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Наступними Указами Президента України, що затверджені відповідними Законами України, зокрема, Указом Президента України від 26.07.2023 року за №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 27.07.2023 року №3275-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

ОСОБА_3 вчинив крадіжку належного потерпілим майна в 17 жовтня 2023 року, тобто в умовах воєнного стану.

Тому, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену в умовах воєнного стану, суд вважає вірною.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив крадіжку чужого майна повторно.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 27.09.2018 року у справі №647/1831/15-к вбачається, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Так, суд виходить із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, при кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 , повторність слід зазначати, як кваліфікуючу ознаку, оскільки ОСОБА_3 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 КК України, зокрема, 28.05.2019 року вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки (а.с.61-65).

ОСОБА_3 звільнений 10.12.2021 року з місця відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на один рік два місяці двадцять чотири дні (а.с.66-67, 55), тобто має непогашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення злочину проти власності.

Також, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд виходить, зокрема, із того, що, відповідно до ч.2 ст.32 КК України, повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких від повторності злочинів необхідно відрізняти продовжуваний злочин, який відповідно до частини другої статті 32 КК складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного (єдиного) злочину і окремим (самостійним) злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може, а при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема, самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину. Якщо склад злочину, визнаного продовжуваним, передбачає певні кількісні показники, які впливають на його кваліфікацію (розмір викраденого майна, розмір заподіяної шкоди тощо), то при його кваліфікації враховується загальна сума таких показників, пов`язаних з кожним із вчинених особою діянь, що утворюють продовжуваний злочин, і при визначенні їх розміру необхідно виходити з кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вирахуваних за кожен період вчинення продовжуваного злочину окремо.

Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до яких неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.

Тобто, крадіжка чужого майна у домоволодінні ОСОБА_6 , що мала місце 17.10.2023 року, спершу під час перебування у будинку потерпілого, зокрема, крадіжка мобільного телефона, належного ОСОБА_7 , а пізніше того ж дня з продовжуваним умислом з господарської будівлі крадіжка зварювального апарату та велосипеда, що належать ОСОБА_6 , не складають для ОСОБА_3 повторності, оскільки є продовжуваним кримінальним правопорушенням, охопленим єдиним кримінально протиправним наміром.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив крадіжку, поєднану з проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану, повторно, і повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілих, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 року у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення, яка не зазначена у обвинувальному акті.

Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд звертає увагу, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у заявах до суду повідомили про відсутність до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій.

За місцем проживання в с. Клекотина Жмеринського району Мурафською сільською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої відсутні скарги від рідних чи сусідів, відповідно до характеристики від 07.11.2023 року за №1-1528, проживає без реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 , з матір`ю (а.с.59).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та не перебуває на обліку у лікаря-нарколога Шаргородської МЛ, що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 13.11.2023 року за №01-04/1562 (а.с.60).

З досудової доповіді від 05.12.2023 року, що подана до суду 07.12.2023 року та складена провідним інспектором Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, в цілому, 11 років 5 місяців. На даний час ОСОБА_3 не працює, не має стабільного джерела доходу, займається тимчасовими заробітками, тому має потребу у додаткових коштах. ОСОБА_3 не одружений, від попереднього шлюбу має доньку ОСОБА_11 , 2014 року народження, яка проживає з колишньою дружиною, з дитиною підтримує відносини. Інколи ОСОБА_3 вживає спиртні напої. За місцем проживання ОСОБА_3 охарактеризований Мурафською сільською радою як особа, що проживає в с. Клекотина без реєстрації місця проживання; не працює. ПОГ охарактеризував ОСОБА_3 , як особу, яка зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок. Органом пробації встановлено, що ОСОБА_3 не має власного житла, не має постійної роботи та заробітку, у зв`язку із чим має потребу у додаткових коштах, має плани на майбутнє, але не знає шляхів для їх реалізації. Факторами, що підвищують ймовірність вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення повторно орган пробації зазначає відсутність постійної роботи та стабільності джерела доходів, схильність до вчинення насильницьких дій, зловживання алкогольними напоями, наявність зв`язків з особами з антисоціальною поведінкою, ставлення до правопорушень, мотивація та готовність до змін (а.с.26-28).

Укладач досудової доповіді у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, як і ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб високий (а.с.26-28).

Крім того, до досудової доповіді додано Витяг з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення від 05.12.2023 року, з якого вбачається, що рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку ОСОБА_3 оцінюється органом пробації як дуже високий (38 балів); рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень ризику небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб високий (54 бали) (а.с.29).

З «Висновку органу пробації про можливість виправлення» ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього не можливе без позбавлення волі через високу небезпеку для суспільства та окремих осіб. Укладач досудової доповіді зазначає, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_3 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с.26-28).

Головуючим суддею у судовому засіданні 11.12.2023 року оголошено досудову доповідь.

Представник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_5 в судовому засіданні у повному обсязі підтримав досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що не має зауважень щодо досудової доповіді.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , оцінку ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки його для суспільства та окремих осіб.

Отже, суд погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства, а тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, тобто суд вважає висновок органу пробації обґрунтованим.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілих, які в заявах до суду зазначили, що не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, враховуючи правову позицію сторони обвинувачення, висловлену прокурором ОСОБА_4 в судових дебатах про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі та призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений у санкції ч.4 ст.185 КК України.

Згідно зі статтею 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вимог ст.75 КК України і призначення покарання без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, про що просив обвинувачений у судових дебатах та в останньому слові, з огляду на вчинення ним тяжкого злочину, маючи непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності, до того ж в умовах воєнного стану та з проникненням до іншого приміщення, що, на переконання суду, свідчить про наявність високого ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільні позови у кримінальній справі не заявлялися.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 14.11.2023 року застосовано щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, а саме до 12.01.2024 року, а також покладено на нього на строк два місяці, тобто до 12.01.2024 року включно, обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; 2) цілодобово не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (а.с.51-52).

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_3 слід залишити незмінним до набрання цим вироком суду законної сили з покладеними обов`язками ухвалою слідчого судді від 14.11.2023 року, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, мобільний телефон «ERGO В 184», який належить ОСОБА_7 , зварювальний апарат марки «DNIPRO-М ММА-250D», який належить ОСОБА_6 , визнано речовими доказами на підставі постанови слідчого від 20.10.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.46), та передано на зберігання до вирішення кримінальної справи потерпілим (а.с.47, 48), слід повернути потерпілим.

Також, цією ж постановою визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні зовнішній акумулятор 20000 m, крадіжка якого не інкримінується обвинуваченому, але, оскільки він визнаний речовим доказом та під розписку переданий на зберігання ОСОБА_7 , то його слід повернути потерпілому (а.с.46, 48).

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 01.11.2023 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №6704/23-21 (а.с.39-44), вартість експертизи становить 1194,90 грн. (а.с.45).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 1194,90 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.4 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Запобіжний захід, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.11.2023 року у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків 1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; 2) цілодобово не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання залишити незмінним до набрання цим вироком законної сили.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 1194 (одну тисячу сто дев`яносто чотири) гривні 90 (дев`яносто) копійок за проведення товарознавчої експертизи від 01.11.2023 року за №6704/23-21.

Речові докази: мобільний телефон «ERGO В 184» та зовнішній акумулятор 20000 m повернути потерпілому ОСОБА_7 ; зварювальний апарат марки «DNIPRO-М ММА-250D» повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1