Дата документу 09.01.2024 Справа № 317/2863/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/2863/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/450/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 20 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ленкорань Азербайджан, громадянина України, який має повну середню освіту, одружений, має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.2 ст.15, п.п.1, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 . Огли - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 листопада 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 18 січня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

В обґрунтування своєї скарги зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує, що доказів на підтвердження доводів клопотання про продовження запобіжного заходу прокурором не надано.

Також зауважує, що в клопотанні прокурор не наводить мотивів, чому саме неможливо досягти мети запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Вважає, що суд підходить до розгляду зазначених клопотань суто формально, не звертає уваги на відсутність доказів та на необґрунтованість клопотання.

Окрім цього, зазначає, що судовий розгляд триває дуже повільно і судом, не зважаючи на те, що сторона захисту просила розпочати судовий розгляд з допиту потерпілих та свідків, розпочав розгляд справи з письмових матеріалів, яких налічується 29 томів, і за півроку не досліджено навіть десятої частини, оскільки приблизно половину часу розгляду справи тривав розгляд клопотань про продовження запобіжного заходу.

Сторона захисту посилається на наявність у ОСОБА_6 . Огли постійного місця проживання у м.Дніпрі, дружини та маленької дитини, що свідчить про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а також тісного зв`язку з місцем, де він піддається кримінальному переслідуванню.

Також, звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою майже рік за відсутності будь-яких доказів його вини.

Вважає, що достатнім запобіжним заходом щодо обвинуваченого ОСОБА_6 може бути цілодобовий домашній арешт з носінням спеціального засобу контролю.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває справа за обвинуваченням ОСОБА_9 ,у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.257, ч.2 ст.15, п.п.1, 2, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.257, ч.2 ст.15, п.п.1, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.257, ч.2 ст.15, п.п.1, 5, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено судом до 25 листопада 2023 року включно.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжних заходів обвинуваченим, збереглись. ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Вони можуть переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання прокурора жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків та не нівелює вказані ризики.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх представник ОСОБА_13 клопотання прокурора підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Крім того, в судовому засіданні долучили витяги з ЄРДР №000178 від 05 липня 2023 року за ч.1 ст.129 КК України та №0000292 від 12 липня 2023 року за ч.2 ст.125 КК України та просили врахувати наявність вказаних кримінальних проваджень, як доказ погроз зі сторони обвинуваченого ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_14 проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Захисник послався на те, що прокурором не долучено жодних письмових доказів, які підтверджують доводи клопотання. Вважають ризики, викладені в клопотанні, уявними, оскільки обвинувачений самостійно прибував до слідчого під час досудового розслідування, тобто самостійно виконував свої процесуальні обов`язки. З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_9 процесуальних обов`язків, на переконання сторони захисту буде достатнім застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора заперечували в повному обсязі. Захисник обвинуваченого зазначила про те, що єдиним ризиком, на який посилається прокурор відносно обвинуваченого ОСОБА_15 . Огли, є можливість впливу на свідків та потерпілих, однак обвинувачений не знайомий зі свідками та потерпілими, ніколи їх не бачив та не зустрічався з ними, а вони в свою чергу не надавали свідчень про те, що знайомі з обвинуваченим, а так само про те, що обвинувачений причетний до інкримінованого йому злочину. Крім того, в цілому матеріали досудового слідства не містять доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_15 до вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з чим вважає можливим застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із електронним засобом контролю за адресою: будинок АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_16 .

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_17 проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Захисник обвинуваченого зазначив, що прокурором до клопотання не долучено письмових доказів, які підтверджують ризики, на які посилається прокурор. ОСОБА_10 тривалий час перебуває під вартою, у зв`язку з чим просили обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контрою.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 .Огли, його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .Огли перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, інших обвинувачених та їх захисників, думка прокурора, потерпілих, представника потерпілих, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.2 ст.15, п.п.1, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, які відносяться до особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства на тривалий строк.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 . Огли кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходів не має. Також, з матеріалів провадження убачається, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, свідки та потерпілі ще не допитувались.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 .Огли під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 .Огли під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих йому правопорушень та суворість можливого покарання, і інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 .Огли більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

Посилання апеляційної скарги сторони захисту про те, що в клопотанні прокурор не наводить мотивів, чому саме неможливо досягти мети запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованим та суперечить змісту самого клопотання, у якому містяться всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено, що вищенаведені ризики існують, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення поданого клопотання.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою майже рік за відсутності будь-яких доказів його вини, не є слушними, оскільки в достатній мірі доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 .Огли перебувати на волі, т.я. застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення зазначених вище ризиків.

В свою чергу, докази сторін мають досліджуватися судом першої інстанції при розгляді провадження по суті та оцінюватися у їх сукупності.

Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого на цій стадії процесу до компетенції апеляційного суду не входить.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця проживання у м.Дніпрі, дружини та маленької дитини (на що звертає увагу сторона захисту), на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються.

Упередженості та тяганини з боку суду першої інстанції не убачається, а доводи сторони захисту про протилежне нічим не підтверджені.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 листопада 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 січня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3