Справа № 526/281/24
Провадження № 1-кс/526/48/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року м. Гадяч

слідча суддя Гадяцького районного суду ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 15.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а:

24 січня 2024 року слідча СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 15 січня 2024 року під час обшуків у кримінальному провадженні № 0000038 від 15.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, вказуючи, що 15.01.2024 року до ВП №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області через лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що її донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка разом зі своїм сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 відсутня за місцем проживання та востаннє заявниця бачила її 09.01.2024 року. В ході опрацювання виклику встановлено, що в сарайному приміщенні на території господарства, де проживала безвісти зникла виявлено труп останньої. При огляді трупа ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено сліди насильницької смерті. ЄО № 310 від 15.01.2024. року.

В ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, встановлено фактичні дані, які вказують на причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

16.01.2024 на території домогосподарства за місцем проживання ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було проведено огляд з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, у тому числі з метою виявлення знаряддя вчинення злочину.

У ході проведення огляду, у вигрібній ямі господарства за вказаною адресою було виявлено та вилучено:двоє ножиць з ручками чорного кольору; металевий предмет чорного кольору, який з однієї сторони круглої форми, з іншої з гострим краєм; ножиці з ручкою зеленого кольору; два ножи з рукояткою білого кольору; столовий ніж з металу білого кольору; металеві свердла у кількості 6 штук; ніж з рукоядкою червоного кольору зі слідами РБК.

До вказаних речей здійснено тимчасовий доступ відповідно до ч.2 ст.168 КПК України.

Вказані вилучені речі є матеріальними об`єктами, що містить відомості та можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому вони мають значення для розкриття кримінального правопорушення та мають значення речових доказів в даному кримінальному провадженні.

Слідчий ОСОБА_9 клопотання підтримав, суду пояснив, що 16 січня 2024 року ним було здійснено додатковий огляд місця події, в ході якого він вилучив з вигрібної ями речі, які можуть мати доказове значення в даному кримінальному провадженні та просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Прокурор клопотання підтримав.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, вислухавши думку слідчого та прокурора, слідча суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Судом встановлено, що відомості про дану подію внесені до ЄРДР 15.01.2024 за №0000038, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

16.01.2024 на території домогосподарства за місцем проживання ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було проведено огляд з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення.

У ході проведення огляду, у вигрібній ямі господарства за вказаною адресою було виявлено та вилучено: двоє ножиць з ручками чорного кольору; металевий предмет чорного кольору, який з однієї сторони круглої форми, з іншої з гострим краєм; ножиці з ручкою зеленого кольору; два ножі з рукояткою білого кольору; столовий ніж з металу білого кольору; металеві свердла у кількості 6 штук; ніж з рукояткою червоного кольору зі слідами РБК;

Постановою слідчого від 17.01.2024 двоє ножиць з ручками чорного кольору; металевий предмет чорного кольору, який з однієї сторони круглої форми, з іншої з гострим краєм; ножиці з ручкою зеленого кольору; два ножі з рукояткою білого кольору; столовий ніж з металу білого кольору; металеві свердла у кількості 6 штук; ніж з рукояткою червоного кольору зі слідами РБК визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000038.

Зі змісту клопотання вбачається, що слідчий СВ описує події, які мали місце 16 січня 2024 року, проте просить накласти арешт на майно, вилучене 15 січня 2024 року під час обшуків у кримінальному провадженні № 0000038, однак жодних даних про вчинені слідчі дії, зокрема обшуки, до матеріалів клопотання не додано, в зв`язку з чим слідчий суддя не може визначитися з дійсними підставами звернення до суду та обсягом майна на яке слід накласти арешт, оскільки описова частина клопотання не відповідає прохальній частині даного клопотання.

Також слід звернути увагу, що відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч. 1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Тобто закон прямо вказує, що з клопотанням про арешт майна уповноважені на те особи повинні звернутися безпосередньо до слідчого судді чи суду в установлені законом строки. Таке клопотання з метою оперативності розгляду могло бути подано через електронний суд чи надіслано електронною поштою з метою дотримання встановленого законом строку звернення до суду.

Згідно ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Дане клопотання надійшло до суду 24 січня 2024 року. Клопотання про арешт майна не містить обґрунтування щодо строків звернення з клопотанням про арешт майна до суду, чи вважає сторона обвинувачення цей строк пропущеним, якщо так, з яких причин, та що вони є поважними в розумінні положень ст. 117 КПК України. Прокурор не наводить в клопотанні причини, з яких слідчий суддя має дійти висновку про те, чи є підстави для поновлення строку на звернення до суду із вказаним клопотанням про арешт майна та чи вважає він цей строк пропущеним.

Натомість, в ч. 3 ст. 117 КПК України прямо передбачено можливість поновлення процесуального строку саме за клопотанням заінтересованої особи. Ні в клопотанні, ні в процесі його розгляду не було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року Series A № 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» заява № 48191/99, п.п. 49-62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України» Суд зазначив: «Верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження».

Також у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2020 у справі «Свіргунець проти України суд визнав порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на мирне володіння майном»), при цьому наголошуючи: «Будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання в права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур».

За наведених обставин, слідча суддя не вбачає достатніх правових підстав для накладення арешту на майно, яке вилучене 15.01.2024 під час обшуку через суперечливість наведених даних та в зв`язку з пропуском строку звернення слідчого до слідчого судді, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 131, 170-173, 234, ч.7 ст. 236 КПК України, слідча суддя

у х в а л и л а:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 15.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідча суддя: ОСОБА_1