ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретарів судового

засідання ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

перекладача ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000228 від 04.04.2016 року за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 червня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Їжівці Сторожинецького району Чернівецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого по найму, в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 червня 2023 року дії обвинуваченого ОСОБА_8 перекваліфіковано з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України.

Визнано ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 967 грн 56 коп.

Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

___________________________________________________________________________________

ЄУНСС: 723/4624/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_13

Провадження №11-кп/822/337/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати

вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі і вирішити долю цивільного позову потерпілого, а також застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Вважає, що вирок районного суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог КПК України та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність

Вказує, що потерпілий без дотримання вимог закону щодо проведення допиту, в судовому засіданні 18.03.2022 року вказав, що ОСОБА_8 відшкодував йому витрати на лікування та іншу шкоду, претензій до нього не має, підтримав показання обвинуваченого про обставини отримання ним травм, а попередні показання про умисний удар, який ОСОБА_8 наніс йому в око, надав через те, що його боліла голова.

Зазначає, що судом першої інстанції всупереч вимогам закону, не вказано мотиви неврахування доказів, а саме попередніх показань потерпілого та слідчого експерименту за його участю. Натомість безпідставно зазначено, що з показів обвинуваченого, потерпілого, свідків вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 , нахилившись вліво, щоб дістати свою зброю, різко повернувся до ОСОБА_8 , який тримав нерухомо рушницю, різко випрямив голову в його сторону та вдарився лівим оком об неї.

Стверджує, що судом не враховано той факт, яким підтверджуються показання як потерпілого так і свідків про те, що перед нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 здійснив зі своєї зброї постріл в повітря приблизно на відстані 50 см від автомобіля, в якому перебував потерпілий, а потім просунувши дуло рушниці у привідчинене вікно автомобіля, хотів здійснити один постріл, але рушницю заклинило, При цьому потерпілий вказував у своїх показаннях, що ОСОБА_8 , йдучи за рушницею до свого автомобіля, погрожував його вбити.

Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що потерпілий змінив свої Показання саме внаслідок примирення з обвинуваченим та отримання від нього матеріального відшкодування та дані показання не відповідають дійсності, оскільки до цього часу потерпілий неодноразово зазначав одні і ті ж обставини події, а саме про умисне нанесення удару в око стволом рушниці.

Окрім того, звертає увагу, що судом проігноровано обставину, що після нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 не намагався надати йому будь яку допомогу, а спокійно повернувся до автомобіля та вирушив у власних справах.

Вищенаведені обставини сторона обвинувачення вважає такими, що безумовно свідчать про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 прямого умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а тому перекваліфікація його дій здійснена судом помилково.

Окрім того, звертає увагу, що судом першої інстанції, всупереч вимогам закону, у вироку не вирішено долю цивільного позову, питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та не зазначено відомостей про обставини що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 04.04.2016 р., перебуваючи неподалік свого будинку та піцерії «Маріус», розташованої по вул. Штафана чел Маре, 6 в с. Їжівці Сторожинецького району Чернівецької області, на ґрунті особистих неприязних відносин, вчинив конфлікт зі ОСОБА_10 , під час якого діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, дулом рушниці «TARGUET» наніс ОСОБА_10 один удар в ліве око, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: рвано-забійної рани верхньої та нижньої повіки лівого ока, контузію важкого ступеню лівого ока, розчавлення лівого ока з випадінням внутрішніх оболонок, які згідно висновку експерта № 104 від 29.10.2019 за ознакою «розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину». Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 умисних дій щодо завдання удару в око дулом рушниці потерпілому, чим не доведено суб`єктивну сторону кримінального правопорушення інкримінованому ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України та судом не здобуто в судовому процесі.

Натомість судом встановлено, що , що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_10 з необережності, без будь-якого умислу на завдання тяжких тілесних ушкоджень, під час виниклого конфлікту із останнім.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримала подану апеляційну скаргу та просила задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення районного суду залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_11 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового провадження в судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення та дійшов висновку, що в діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а його дії слід кваліфікувати за ст.128 КК України.

Даний висновок суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів: показаннями свідків, потерпілого, висновком експерта № 104 від 29.10.2019 року, протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого від 24.09.2019 року.

З вказаною позицію та оцінкою досліджених судом першої інстанції доказів погоджується і колегія суддів.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні необережного тілесного ушкодження ОСОБА_10 . Вказав, що 03 квітня 2016 року прийшов додому і побачив, що в будинку двері зламані та замки на дверях зірвані.

Наступного дня, зранку, на його телефон прийшло повідомлення, що йому телефонував ОСОБА_10 . Тоді він подзвонив ОСОБА_10 і останній почав говорити про викрадені у нього цигарки з лісу та звинувачував у цьому ОСОБА_8 . ОСОБА_10 призначив йому зустріч в центрі села Їжівці біля старого будинку ОСОБА_8 .

Зазначив, що він приїхав на обумовлене місце на автомобілі «Audi» з правим кермом з ОСОБА_14 та зупинився навпроти автомобіля «Mitsubishi» з правим кермом, в якому з привідчиненим вікном на водійському сидінні сидів ОСОБА_10 . Підійшов до автомобіля ОСОБА_10 та почав запитувати його для чого він зайшов в його будинок напередодні вечором, зламав замки, він міг налякати молодших братів, на що ОСОБА_10 звинуватив його у викраденні цигарок, показав пістолет і погрожував йому великими проблемами та поклав назад пістолет. Тоді ОСОБА_8 підійшов до своєї машини, взяв рушницю, яку він знайшов напередодні у лісі, підійшов в притул до автомобіля ОСОБА_10 і вистрілив в повітря з метою налякати ОСОБА_10 . Після пострілу ОСОБА_10 нахилився, щоб взяти щось та ОСОБА_8 поставив рушницю на скло дверей і нерухомо тримав . В цей час ОСОБА_10 різко повернувся та вдарився об рушницю. В ОСОБА_10 почала йти кров і ОСОБА_8 покликав ОСОБА_14 , щоб той відвіз ОСОБА_10 у лікарню, а сам поїхав додому, оскільки цього дня мав їхати закордон на заробітки.

Зазначив, що поїхав з місця події та попросив саме ОСОБА_14 відвезти ОСОБА_10 , оскільки думав що травма незначна і хотів цього ж дня перетнути кордон.

Додав, що під час даної події були присутні тільки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , інших свідків не було.

Вказав, що після того як перший раз приїхав в Україну в 2019 році, зустрівся зі ОСОБА_10 вказав, що це було випадково, запропонував йому відшкодувати кошти на лікування, тільки щоб ОСОБА_10 сказав правду у суді, однак ОСОБА_10 відмовився.

В подальшому ОСОБА_10 не хотів спілкуватися ні з ним, ні з його дядьком.

Зазначив, що даний випадок стався випадково, наміру на нанесення тілесних ушкоджень чи задання якоїсь іншої шкоди ОСОБА_10 у нього не було, рушницею він просто хотів налякати його.

Також просив врахувати, що не має батька, є найстаршим братом в сім`ї, фактично виховував сам своїх молодших братів, наразі має на утримання трьох малолітніх дітей. Зі ОСОБА_10 примирився, відшкодував йому усі кошти на лікування.

Окрім цього в судовому засіданні апеляційного суду було допитано потерпілого ОСОБА_10 , який вказав, що знайомий з ОСОБА_8 близько 15 років, конфліктів між ними не було. Зазначив, що того дня (04.04.2016 року) ОСОБА_8 близько 10 ранку подзвонив йому і запропонував зустрітись. Під час зустрічі в с. Іжівці біля піцерії «Маріус», він був на автомобілі «Audi», а ОСОБА_8 разом з ОСОБА_14 на автомобілі «Mitsubishi».

ОСОБА_8 підійшов до його автомобіля справа, де знаходиться водійське сидіння, при цьому вікно було відчинене та почав сваритися, через те, що хтось вліз до нього в будинок. В цей час він обернувся хотів взяти биту біля заднього сидіння та, встаючи, вдарився випадково об рушницю.

Після цього, ОСОБА_14 сів за кермо автомобіля «Mitsubishi» і відвіз його в с. Чудей, а далі він пересів і до лікарні його відвіз ОСОБА_16 .

На уточнюючі запитання прокурора, ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_8 взяв рушницю із заднього сидіння свого автомобіля та кричав, однак не пам`ятає, що саме

і чи ОСОБА_8 здійснював постріли із рушниці.

Зазначив, що ОСОБА_8 повернув всі кошти за лікування та претензій до нього він немає.

Також за клопотанням сторони обвинувачення апеляційним судом було здійснено виклик свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що були допитані в суді першої інстанції та прокурор зобов`язався забезпечити їх явку.

У судовому засіданні апеляційного суду був допитаний свідок ОСОБА_15 , який був очевидцем даної події. Вказав, що того дня, 04.04.2016 року, він під`їхав в центр с.Їжівці і побачив, що автомобілі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 припарковані один напроти одного на відстані приблизно один метр. Чув як ОСОБА_8 та ОСОБА_10 сварилися, ОСОБА_8 звинуватив ОСОБА_10 , що він вибив у нього вдома двері, налякав дітей. Тоді він підійшов і став перед автомобілем ОСОБА_10 та побачив як ОСОБА_10 показував ОСОБА_8 , що він щось має у машині і ОСОБА_8 взяв рушницю у своїй машині і вистрілив в повітря, щоб налякати ОСОБА_10 . Тоді, поставив рушницю на привідчинене вікно автомобіля ОСОБА_10 та тримав її нерухомо. Тоді ОСОБА_10 повернувся швидко і вдарився об рушницю. ОСОБА_8 покликав ОСОБА_14 , щоб той відвіз ОСОБА_10 до лікарні.

Окрім цього, ОСОБА_15 вказав, що на місці даної події інших очевидців не було.

Щодо свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 прокурор в судовому засіданні вказала, що інформація про їхнє місцеперебування відсутня, а свідок ОСОБА_14 покинув територію України 03.02.2022 року і не повертався в Україну до цього часу, на що надала підтверджуючий документ.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані свідки були безпосередньо допитані в суді першої інстанції, сторони захисту та обвинувачення мали можливість безпосередньо допитати їх. Показання свідків жодна із сторін не оспорює та не ставить під сумнів їх достовірність, жодних додаткових доказів сторонами не було долучено.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ. Так у справі «Лупаску проти Румунії» ЄСПЛ у своєму рішенні від 09.05.2023 року не вважає порушенням права на справедливий судовий розгляд той факт, що апеляційний суд не заслухав повторно свідків та поклав їхні Показання, надані суду першої інстанції в основу вини. При таких обставинах, що сторони не заперечували в апеляційній інстанції, що мали можливість безпосередньо допитати свідків у суді першої інстанції і не ставлять під сумнів надійність свідків або достовірність доказів, той факт, що апеляційний суд не вважав за необхідне повторно допитати усіх свідків, не видається ані свавільним, ані не обґрунтованим.

Таким чином, враховуючи наведене та відсутність можливості допитати вказаних свідків, колегія суддів вважає, що з метою дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, передбачених ст.28 КПК України, даний факт не може бути підставою для зупинення провадження у справі, так як у протилежному випадку не будуть дотримані завдання КПК.

Крім того, колегія суддів вважає, що повторний допит свідків не може вплинути на правильність оцінки судоми фактичних обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе дослідити показання свідків, які були викладені у вироку суду першої інстанції та які жодна із сторін не заперечувала.

Свідок ОСОБА_14 , який був очевидцем даної події вказав, що бачив як ОСОБА_8 просунув дуло рушниці у праве переднє вікно автомобіля ОСОБА_10 та ОСОБА_10 різко повернувся і вдарився об дуло рушниці.

Факт того, що ОСОБА_14 був очевидцем події підтвердив і сам потерпілий у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Показання свідків ОСОБА_19 , який був безпосередньо допитаний апеляційним судом та ОСОБА_14 є послідовними, логічними, взаємоузгодженими між собою та узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого і іншими матеріалами кримінального провадження.

Показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , надані в суді першої інстанції, колегія суддів оцінює критично, так як вони не були очевидцями даної події, що підтвердили також у своїх показаннях обвинувачений, потерпілий та свідок ОСОБА_15 , безпосередньо не бачили сам момент отримання ОСОБА_10 тілесного ушкодження.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку показанням свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які є близьким родичем та другом потерпілого та безперечно не могли бачити обставин вказаної події, оскільки знаходились на відстані біля 100 метрів від місця події з протилежного боку біля тонованого автомобіля потерпілого, висота якого перевищує зріст ОСОБА_8 . Крім того, свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_14 під час одночасних допитів із ОСОБА_18 також вказали, що під час вказаної події ОСОБА_18 не було .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дані свідки не залучались для допиту під час досудового розслідування, а були допитані за клопотанням сторони обвинувачення тільки в суді першої інстанції через півтори року після початку слухання справи. Крім того, після допиту свідок ОСОБА_17 ухилявся від повторної явки в суд для перехресного допиту.

Таким чином, апеляційний суд кладе в основу рішення показання саме очевидців даної події, які можуть бути визначальними при прийнятті рішення.

Колегія суддів зауважує, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надавав з 2016 року і по даний час є незмінними, послідовними, логічними, узгоджуються з показами свідків-очевидців та іншими матеріалами кримінального провадження, не викликають сумнів у їх достовірності, у той час як потерпілий ОСОБА_10 кардинально змінив свої показання протягом розгляду справи в суді першої інстанції, надавав плутані, не точні відповіді на уточнюючі запитання прокурора та суду в суді апеляційної інстанції, а тому апеляційний суд позицію потерпілого оцінює критично.

ОСОБА_10 безпосередньо був допитаний судом апеляційної інстанції та його показання взяті до уваги, тому доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не враховано попередні показання потерпілого ОСОБА_10 при винесенні вироку є безпідставними, оскільки суд може обґрунтувати своє рішення тільки безпосередньо сприйнятими показаннями, згідно ч.4 ст.95 КПК України.

В порядку ч.3 ст.404 КПК України, апеляційним судом були дослідженні письмові докази.

З протоколу огляду місця події від 04.04.2016 року вбачається, що кримінальне правопорушення було вчинене в АДРЕСА_2 (т.1 а.к.п. 44-49).

Згідно висновку комісійної судово- медичної експертизи № 104 від 24.09.2019 року, у ОСОБА_10 було виявлено наступні тілесні ушкодження: рвано-забійні рани верхньої та нижньої повіки лівого ока; контузія важкого ступеня лівого ока; розчавлення лівого ока з випадінням внутрішніх оболонок. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті одноразової дії твердого тупого предмета або від удару об такий, за термінами та обставинами випадку може відповідати вказаному у фабулі Постанови про призначення експертизи.

При проведенні дійсної експертизи комісією експертів не отримано достатньо даних, як б могли аргументовано встановити характерологічні особливості травмуючого агента, внаслідок дії якого виникли ушкодження на тілі ОСОБА_10 , крім того, що це міг бути тупий твердий предмет з обмеженою поверхнею контактування, у тому числі і ствол мисливської рушниці.

Так само не отримано даних, які б могли стати базою для формулювання переконливого визначення механізму виникнення ушкодження на тілі гр. ОСОБА_10 , а саме чи виникли ушкодження на тілі ОСОБА_10 внаслідок удару стволом рушниці чи удару об ствол рушниці ( т.1 а.к.п. 110-115).

Також колегією суддів в судовому засіданні було досліджено протоколи проведення слідчих експериментів та відеозаписи їх проведення від 30.09.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , який показав, як ОСОБА_8 наніс йому удар стволом рушниці(т.1 а.к.п.139-140), від 24.09.2019 року за участю свідка ОСОБА_15 , який показав як ОСОБА_10 вдарився об дуло рушниці (т.1 а.к.п.145-146) та від 24.09.2019 року із обвинуваченим ОСОБА_8 , який показав як ОСОБА_10 наткнувся лівим оком об дуло рушниці (т.2 а.к.п.411-412).

Версія прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 просунувши дуло рушниці у привідчинене вікно автомобіля, хотів здійснити один постріл, але рушницю заклинило та що ОСОБА_8 , йдучи за рушницею до свого автомобіля, погрожував вбити ОСОБА_10 , не підтверджується в ході апеляційного перегляду справи.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що в обвинувальному акті стороною обвинувачення не зазначено механізм нанесення ОСОБА_8 . ОСОБА_10 тілесного ушкодження, що є важливою частиною об`єктивної сторони та однією з підстав для висновку про наявність чи відсутність умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ( т.3 а.к.п.3-4).

Аналізуючи досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження не міститься беззаперечних доказів та стороною обвинувачення не доведено наявність умислу в діях ОСОБА_8 на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

При даних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку діям ОСОБА_8 , який тримав нерухомо рушницю, а ОСОБА_10 , нахилившись вліво, різко повернувся до ОСОБА_8 та вдарився лівим оком об неї.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного суду №» від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», у випадках, коли особа, яка заподіяла потерпілому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як заподіяння необережного тяжкого тілесною ушкодження і кваліфікувати за ст. 128 КК.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в діях ОСОБА_8 , в результаті яких потерпілому було заподіяне тяжке тілесні ушкодження, є необережна вина у формі злочинної недбалості. А тому його дії необхідно кваліфікувати за ст.128 КК України, якою передбачено відповідальність за такий злочин.

Щодо посилання прокурора про вирішення долі цивільного позову, колегія суддів зазначає наступне.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий та його представник підтвердили, що відмовилися від цивільного позову ще в суді першої інстанції та потерпілий вказав, що ОСОБА_8 відшкодував йому витрати на лікування та іншу шкоду, претензій до обвинуваченого немає. Тому, суд першої інстанції не розглядав даний цивільний позов і не вирішував його долю.

Посилання прокурора про те, що у вироку суду не зазначено відомостей, що обтяжують чи пом`якшують покарання є слушними, однак в даному випадку ці обставини не впливають на обрані вид та міру покарання, адже ОСОБА_8 був звільнений від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Дане порушення, допущене судом першої інстанції не може бути достатньою підставою для скасування вироку суду.

Окрім того, судом першої інстанції, не вирішено питання щодо застосованого запобіжного заходу у виді застави, що застосований на підставі ухвали слідчого судді Сторожинецького районного суд у Чернівецької області від 06.09.2019 року.

Відповідно до ч. 11ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок районного суду підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню не підлягає, оскільки в ній ставиться питання про скасування вироку та погіршення становища обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 червня 2023 року відносно ОСОБА_8 - змінити.

Заставу, внесену згідно з квитанції АТ КБ Приватбанк від 06.09.2019 року на депозитний рахунок ТУ ДСА в Чернівецькій області в сумі 100 350 грн ( т.2 а.к.п.403) повернути заставодавцю ОСОБА_21 .

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

11.12.2023 року

(дата засвідчення копії)