Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

16 листопада 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчої судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000135 від 21.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчої судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування до 01 грудня 2023 року із покладенням на підозрюваного наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчої судді незаконною та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що слідчою суддею визнано доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та існування ризиків, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків, однак прийшов до висновку про відсутність переконливих доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню даним ризикам. Зазначає, що слідча суддя прийшла до хибного висновку, оскільки ризик впливу на свідків може бути здійснений за допомогою засобів мобільного зв`язку. Наголошує, що доводи підозрюваного про те, що в нього перебував лише один такий боєприпас, потребують перевірки іншими доказами, оскільки покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказують про протилежне.

Просить ухвалу слідчої судді скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які заперечували доводам апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у першому кварталі 2023 року без передбаченого законом дозволу придбав та у невстановленому місці зберігав бойовий припас реактивну протитанкову гранату із маркуванням «РПГ-22», з метою подальшого її збуту за грошові кошти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 29 вересня 2023 року близько 13 год. ОСОБА_7 приніс вказаний бойовий припас у завчасно обумовлене ним місце в лісовому масиві неподалік смт. Зарічне Вараського району Рівненської області, де переслідуючи корисливий мотив, завідомо знаючи, що бойові припаси є предметами, обіг яких заборонено, всупереч вимогам п.1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, в незаконний спосіб, тобто без передбаченого законом дозволу збув, продавши ОСОБА_12 , зазначений бойовий припас реактивну протитанкову гранату з маркуванням «РПГ-22» за 3000 грн.

29 вересня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені в ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як вбачається із матеріалів провадження, які були предметом дослідження місцевим судом, слідча суддя оцінила в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, ступінь його тяжкості, особу підозрюваного, який раніше не судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності.

Тому, слідча суддя прийшла до висновку, що слідчий та прокурор не довели того, що застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. З чим погоджується і колегія суддів.

Твердження слідчого та прокурора про можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки на даний час таких речей не виявлено і не вилучено.

Також слідчою суддею вірно зазначено, що слідчим не зібрано доказів, які характеризують особу підозрюваного, його репутацію, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність судимостей, що відповідно до ст.178 КПК України є обставинами, які враховуються при обранні запобіжного заходу, не надано таких доказів і прокурором під час апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги прокурора про наявність ризиків незаконного впливу підозрюваного на свідка та переховування від органів досудового розслідування та суду жодним доказом не доведені, отже є голослівними. Разом з тим, ухвалою слідчого судді на нього покладено обов`язок утриматись від спілкування зі свідками, порушення якого може спричинити ініціювання обрання більш суворого запобіжного заходу.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_5 вказала, що підозрюваний ОСОБА_7 умов обраного запобіжного заходу не порушував, даних про вплив на свідка, а також внесених до ЄРДР кримінальних провадження за вказаним фактом немає, перешкоди слідству не чинить.

Підозрюваний також наголосив, що він дотримується умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та обов`язків, покладених на нього судом і зазначив, що наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду немає.

Отже, вирішуючи питання про достатність чи недостатність застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд враховує всі вищезазначені обставини в їх сукупності, що дає підстави вважати, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

Однак, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов цілодобового домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин, слідча суддя обґрунтовано відмовила у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали і постановлення нової по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчої судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000135 від 21.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК Українизалишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3