КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого суді Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно:

1.Флешносій Patatraveler, 8 GB;

2.Флешносій Silicon Power, 16 GB;

3.П`ять банківських карток, а саме дві картки Монобанк НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ОТР банк НОМЕР_3 , дві картки Приватбанк НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , карткотримач для сім-картки;

4.Два мобільні телефони iPhone, які заблоковані;

5.Ноутбук MacBookPro Serial C02QNBBXGBWN з зарядним пристроєм до нього;

6.Мобільний телефон iPhone13 Pro Max, серійний номер НОМЕР_6 з сім-картками;

7.Ноутбук HP model D40, серійний номер НОМЕР_7 ;

8.Ноутбук Asus, буз інших ідентифікуючих ознак з зарядним пристроєм до нього;

9.Жорсткий диск, серійний номер WWCC1S0260071;

10.Мобільний телефон Samsung SGH-D900, SSN НОМЕР_14;

11.Мобільний телефон GT-E 1080W (SEK) S/N НОМЕР_8 ;

12.Мобільний телефон Samsung Duos S/N НОМЕР_9 з двома сім-картками;

13.Мобільний телефон Alcatel 1035D, НОМЕР_10 , НОМЕР_11 з сім-карткою;

14. Носії інформації у кількості 10 штук, 3 тримачі для сім-карток, 3 банківські картки, 2 картки та 1 сім картка;

15.Системний блок чорного кольору в корпусі Lian Li, опечатаний біркою з підписами понятих;

16.Чотири мобільних телефони iPhone, які заблоковані;

17.Три упакування для сім-карток і одну сім-картку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власників майна подала апеляційні скарги, в яких просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року в частині арешту, накладеного на: Apple iPhone13 Pro Max 1 TB Sierra Blue (Phobe), серійний номер НОМЕР_6 imei № НОМЕР_12 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_13 , флешносій Patatraveler 8 GB, флешносій Silicon Power 16 GB, п`ять банківських карток: банківські карти Монобанку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , банківську карту ОТП банку № НОМЕР_3 , дві банківські карти Приватбанку № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , картко тримач для сім-карти, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і було вилучене 03.11.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Так, 03.11.2023 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у квартирі АДРЕСА_2 .

Під час проведення даного обшуку, було виявлено та вилучено, в тому числі: мобільний телефон Apple iPhone13 Pro Max 1 TB Sierra Blue (Phobe), серійний номер НОМЕР_6 imei № НОМЕР_12 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_13 , флешносій Patatraveler 8 GB, флешносій Silicon Power 16 GB, п`ять банківських карток: банківські карти Монобанку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , банківську карту ОТП банку № НОМЕР_3 , дві банківські карти Приватбанку № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , картко тримач для сім-карти, на які в подальшому оскаржуваною ухвалою слідчого судді накладено арешт.

Перше судове засідання у справі з розгляду клопотання про арешт майна було призначено на 10.11.2023, тобто через три дні після надходження клопотання до суду, що перевищує терміни, визначені ч. 1 ст. 172 КПК України.

Крім того, як вбачається зі змісту постанови органу досудового розслідування від 03.11.2023, в якій вказано лише перелік вилученого майна та посилання на ст. 98 КПК України, без переліку критерій, зазначених у ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідно до яких вилучені під час обшуку речі є речовими доказами.

Під час обшуку було лише зазначено перелік вилученого майна, без визначення серійних номерів, ідентифікаторів та інших родових та індивідуальних ознак, внаслідок чого воно не підпадає під визначення речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть бути знаряддями злочину, зберегли на собі сліди або відомості, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В матеріалах, які долучені прокурором у кримінальному провадженні, як такі, що обґрунтовують його клопотання, не має жодних доказів наявності підстав вважати, що зазначене в апеляційних скаргах майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

При цьому, при розгляді клопотання, слідчим суддею не взято до уваги, що будучи власницями цього майна, вказані особи, були допитані лише в якості свідків у кримінальному провадженні, про підозру у даному кримінальному провадженні вони не повідомлялись, а арештоване майно не має ознак речового доказу.

Відтак оскаржувана ухвала слідчого судді порушує право ОСОБА_5 , ОСОБА_6 володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, розгляд клопотання проводився без участі власниці майна або її представника, копія оскаржуваного рішення не направлялась, а з її текстом адвокат ознайомилась лише 22.11.2023 під час ознайомлення із матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді,вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000891 від 24.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 03 листопада 2023 року вказане в клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні № 0000891 від 24.11.2022 речовим доказом.

07 листопада 2023 року прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна,перелік та ідентифікуючі ознаки якого викладено в клопотанні сторони обвинувачення, посилаючись на наявність підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року клопотання прокурора задоволено частково.

Згідно частини першої статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційних скарг щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, згідно із ч. ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційних скарг стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 в частині арешту, накладеного на Apple iPhone13 Pro Max 1 TB Sierra Blue (Phobe), серійний номер НОМЕР_6 imei № НОМЕР_12 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_13 , флешносій Patatraveler 8 GB, флешносій Silicon Power 16 GB, п`ять банківських карток: банківські карти Монобанку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , банківську карту ОТП банку № НОМЕР_3 , дві банківські карти Приватбанку № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , картко тримач для сім-карти, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і було вилучене 03.11.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін, а апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/430/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 753/8110/23

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1