Справа №760/9772/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Солом`янського районного суду м. Києва обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 27.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст. 205-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 27.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст. 205-1 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в порядку ст. 314 КПК України подав до суду письмові клопотання про повернення обвинувального акта прокурору та про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених абз.2 п. 10 ч.1 ст.284 КПК України. В обґрунтування клопотання про повернення прокурору обвинувального акту зазначив, що обвинувальний акт складений із істотним порушенням вимог ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення не відповідають дійсності, є не конкретними та не узгоджуються із формулюванням обвинувачення та встановленою правовою кваліфікацією. Викладене у обвинувальному акті формулювання обвинувачення не містить інформації про участь ОСОБА_5 у поданні документів для державної реєстрації ОСОБА_5 як фізичної особи-підприємця. Крім того у обвинувальному акті відсутня деталізована інформація щодо адреси знаходження державного реєстратора та його персональних даних, а також місця вчинення та часу таких дій. Визначена у обвинувальному акті адреса приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, де складено довіреність на ім`я ОСОБА_6 представляти інтереси ОСОБА_5 : АДРЕСА_3 знаходиться у Оболонському районі м. Києва та не відноситься до територіальної юрисдикції Солом`янського районного суду міста Києва. В обґрунтування клопотання про закриття кримінального провадження зазначає, що 27.04.2023 матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_5 виділено з матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені 26.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002471 в окреме провадження, відомості про яке внесені 27.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014. Отже, письмове повідомлення про вчинення ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження, відомості про яке були внесені 26.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002471 здійснено через 40 місяців з дня внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Отже органом досудового розслідування порушено вимоги ст. 219 КПК України. З огляду на викладене заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду. Просив суд задовольнити подані ним клопотання.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника та просив суд задовольнити подані захисником клопотання та скарги.

Прокурор зазначив, що на підставі обвинувального акта є можливість призначити судовий розгляд, оскільки останній відповідає вимогам КПК. В обвинувальному акті визначено час та місце вчинення кримінального правопорушення - АДРЕСА_1 , отже обвинувальний акт підсудний Солом`янському районному суду міста Києва.

Підстави для закриття кримінального провадження відсутні, оскільки до моменту повідомлення ОСОБА_5 про підозру в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені 26.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002471, відповідно до вимог ст. 219 КПК України продовжувались строки досудового розслідування. Крім того, у період дії воєнного стану строк досудового розслідування у кримінальних провадженнях до моменту повідомлення про підозру не обчислюються.

Вислухавши доводи сторін, розглянувши заявлені клопотання, скарги та заперечення, суд виходить з наступного.

Щодо клопотання про закриття кримінального провадження на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) не встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені ст. 212 КК України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозд. 9-2 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності ; 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури» від 08.12.2023 р. № 3509-IX, який набрав чинності 01.01.2024, зі ст. 284 КПК України виключено абз. 18 ч. 1 ст. 284 КПК України. Таким чином норма, на яку послався захисник, як на підставу для закриття кримінального провадження, а саме: слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру, станом на дату розгляду судом клопотання про закриття кримінального провадження втратила чинність.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про закриття цього кримінального провадження на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Враховуючи викладене, судом, під час підготовчого судового засідання, не встановлено підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 5-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.

Щодо клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення,висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

У п. 51 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено: «Суд також нагадує, що поняття обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» (Fotiand Others v. Italy), серія А № 56, п. 53, рішення від 10.12.1982 р., та «Озтурк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), серія А № 73, п. 53, рішення від 21.02.1984 р.).

У рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р., зокрема, зазначено, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок, під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акта, згідно з якими обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Доводи сторони захисту стосовно некоректності викладення фактичних обставин, невідповідності формулювання обвинувачення фактичним обставинам, пред`явлення обвинувачення особам, які не можуть бути суб`єктами вчинення інкримінованого правопорушення, зазначення в обвинувальному акті знеособлених даних інших співучасників інкримінованих правопорушень, відхиляються з огляду на те, що оцінка таких доводів може бути здійснена лише за результатами судового розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені 27.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 та дослідження зібраних у ньому доказів на предмет їх належності та допустимості.

На стадії підготовчого провадження суд не може оцінювати правильність та обґрунтованість правової кваліфікації кримінального правопорушення та, більше того, наявність чи відсутність його складу, а також надавати оцінку доказам, що були зібрані на стадії досудового розслідування.

Дані твердження є тотожними із з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якої, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Суд зазначає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є надзвичайно важливим, оскільки правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків органу досудового розслідування, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Тож суд враховує, що визначення фактичних обставин кримінального правопорушення, що викладаються у обвинувальному акті, належить до дискреційних повноважень прокурора, а наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи, перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі, й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора. Ураховуючи викладене, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо некоректності викладення фактичних обставин в обвинувальному акті.

Крім того, відповідно до вимог ст. 291 КПК України прокурором визначено місце вчинення кримінального правопорушення - АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Солом`янського районного суду міста Києва.

З огляду на те, що під час підготовчого судового засідання не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає, що на підставі обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні належить призначити судовий розгляд, а отже з цією метою вирішити питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду.

Заперечень від учасників судового провадження про здійснення судового розгляду кримінального провадження у відкритому судовому засіданні не надійшло.

Судом встановлено перелік осіб, що в судовому засіданні братимуть участь.

Заперечень від учасників судового провадження щодо складу осіб, які братимуть участь у судовому розгляді не надійшло.

Керуючись ст. ст. 314 - 317, 369 - 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору в кримінальному провадженні - відмовити.

Закінчити підготовку до судового розгляду.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження, відомості про яке внесені 27.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст. 205-1 КК України на 27.02.2024 о 13 годині 00 хвилин.

Судовий розгляд кримінального провадження провести одноособово у відкритому судовому засіданні у приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва.

В судове засідання викликати учасників судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1