У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11639/23

№ 1-кс/183/3026/23

09 листопада 2023 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності керівника Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 та його зобов`язання дати вказівки слідчому відмінити постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000065

за участю

- заявника ОСОБА_3

- прокурора Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_5

встановив :

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність керівника Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 та його зобов`язання дати вказівки слідчому відмінити постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000065 відкритого 03.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України. Просить суд винести рішення яким : визнати протиправною бездіяльність керівника Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 , щодо не ознайомлення його з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про скоєння кримінального злочину; зобов`язати керівника Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 надати письмові вказівки відмінити постанову слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанту поліції ОСОБА_6 від 08.09.2023 року в кримінальному провадженні № 0000065 від 03.08.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , як таку, що не відповідає нормам чинного законодавства, а саме ст. 110 КПК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 вказав, що у провадженні слідчого відділу Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 0000065 від 03.08.2023 року за ч. 2 ст. 1971 КК України.

Згідно Ст. 55 КПК України постраждалим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, а також юридична особа, якій кримінальним злочином заподіяно майнову шкоду.

Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подачі заяви про скоєння стосовно нього кримінальної злочину або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального злочину.

Таким чином, згідно ст. 55 КПК він вже є потерпілим, як особа, яка подала заяву про скоєння стосовно нього кримінальної злочину але, при потуранні прокуратури тривалий час не виконуються вимоги КПК та не я досі не ознайомлений з мої процесуальними правами та обов`язками як потерпілого.

Тому 25.09.2023 ним було додатково відправлено клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні.

13.10.2023 ним було отримано відмову за підписом керівника Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 , згідно якої йому відмовлено у визнанні потерпілим.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людині є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.

01.08.2023 о 14.20 год. біля бази відпочинку «ЖБ», на березі річки він побачив незаконний захват прибережної зони, у супереч норма Водного кодексу України, та встановлено забороняючи знаків в серед яких і про мінування території.

03.08.2023 він звернувся з заявою до Новомосковський окружної прокуратури з проханням зареєструвати заяву та повідомити його номер ЄРДР, а також встановити особу та притягнути порушника до відповідальності згідно ст. 197 КК України.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації місцева державна адміністрація здійснює контроль за забезпеченням безперешкодного і безоплатного доступу громадян до узбережжя водних об`єктів та островів для загального водокористування відповідно до закону.

Також, ст. 47 Водного кодексу України встановлено, що загальне водокористування здійснюється громадянами для задоволення їх потреб безкоштовно, без закріплення водних об`єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів.

З метою охорони життя і здоров`я громадян, охорони навколишнього природного середовища та з інших передбачених законодавством підстав районні і міські ради за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інших державних органів встановлюють місця, де забороняється купання, плавання на човнах, забір води для питних або побутових потреб, водопій тварин, а також за певних підстав визначають інші умови, що обмежують загальне водокористування на водних об`єктах, розташованих на їх території. Забороняється обмеження загального водокористування, у тому числі обмеження купання та плавання на прогулянкових суднах, любительського і спортивного рибальства, причалювання до берега у світлу пору доби у зв`язку з перебуванням земельних ділянок прибережних захисних смуг (пляжної зони) у користуванні юридичних або фізичних осіб, крім випадків,передбачених законом.

Якщо водокористувачем або відповідною радою не встановлено таких умов, загальне водокористування визнається дозволеним без обмежень.

Окремо зазначає, що відповідно до ст. 88 Водного кодексу України громадянам забезпечується безперешкодний та безоплатний доступ до берегів річок, водойм та островів для загального водокористування. Також, цією статтею встановлюються обмеження доступу громадян у будь-який спосіб (утому числі шляхом влаштування огорож або інших конструкцій) до узбережжя водних об`єктів на земельних ділянках прибережних захисних смуг, що перебувають у користуванні юридичних або фізичних осіб, а також справляння за нього плати є підставою для припинення права користування земельними ділянками прибережних захисних смуг за рішенням суду.

Ч. 1 ст. 89 Водного кодексу України визначено прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 Водного кодексу України встановлено, що об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується ї режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню прибережних.

Згідно з даними кадастрового реєстру України, земельна ділянка знаходиться у державній власності тобто належить всім громадянам України, і кожний громадянин України може безперешкодно користуватися цією ділянкою.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до ст. 13 Конституції України : кожний громадянин має праве користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Звертає увагу суду на той факт, що : відмова прокурора визнати його потерпілим не є вмотивованою, тому як не містить жодної підстави вважати його особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК України. Також постанова складена всупереч вимог ст. 110 КПК, а саме ч. 5 п. 2, згідно якої рішення слідчого або прокурора складається з ... мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

На підставі всього вищевикладеного, йому, як власнику транспортного засобу ОСЕАN КАYАК Тrіdent 11, який був незаконно викрадений особами, що пов`язані з орендарем ділянки, які незаконно захопили і ділянку берегової смуги, повз якої він пропливав, та які скоїли пограбуванням його коштів в розмірі 7800 грн., та яке розслідується у іншому кримінальному провадженні № 0001021, була завдана незаконними діями орендаря ділянки, фактично матеріальна шкода, так і істотна моральна шкода, яка полягає в тому, що він отримав значні душевні страждання з факту обмеження його громадських прав на вільного пересування територією України, яке гарантоване Конституцією України.

Також під час незаконного обмеження його Конституційного права на користування земельною ділянкою, що належить до державної власності йому було задано тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Глибоку моральну шкоду йому, як скаржнику і потерпілому, було нанесено самим фактом не конституційного обмеження права на вільне пересування Україною та користування водними ресурсами і зокрема річками, та обмеженню користування береговими смугами.

Відмова прокурора, як офіційної особи, яка повинна визнати його у якості потерпілого, порушує права на ефективний засіб правового захисту його прав, гарантованих Конституцією України, на національним рівні.

Європейська Конвенція з прав людини вказує на право на ефективний засіб правового захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , приймаючи участь у режимі відеоконференції, вказав, що скаргу підтримує повністю. Надав до суду всі документи, які підтверджують обґрунтованість його скарги. Щодо постанов про відмову у визнанні його потерпілим, так вони є у нього і ці постанови може надати суду і прокурор, що присутня у судовому засіданні. Взагалі тривалий розгляд скарги порушує його права, як інваліда 1 групи, тому суд повинен зараз винести будь-яке рішення, яке він має намір оскаржити.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що у задоволенні

скарги ОСОБА_3 повинно бути відмовлено. Так скаржник не надав суду докази в підтвердження своїх вимог. Ним не надано його звернення про визнання його потерпілим та постанови слідчого про відмову у визнанні його потерпілим.

Розглянувши скаргу та вислухавши сторони, слідчий суддя дійшов до наступного. ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора щодо невизнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000065 відкритого 03.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України.

Як вказав, у скарзі, ОСОБА_3 він завив прокурору про вчинений злочин, потім звертався до прокурора про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000065. В нього є постанова слідчого про відмову у визнанні його потерпілим. З такими діями прокурора він не згоден і оскаржує їх.

Ч. 1 ст. 306 КПК України передбачає порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування, згідно якої : скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Ч. 3 передбачає, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Ч. 2 передбачає, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 6 вказаної статті суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 23 КПК України : суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Під час розгляду скарги судом було неодноразово приймалося рішення про задоволення клопотання ОСОБА_3 щодо надання йому можливості, враховуючи, що він приймав участь у засіданні дистанційно та є інвалідом 1 групи, надати суду докази в підтвердження своїх вимог, вказаних у скарзі, зокрема і копій документів, на наявність яких він посилався : його заяву про вчинення злочину, його заяву про визнання його потерпілим, постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим. ОСОБА_3 такі документи відмовився надавати суду та у своєму виступі вимагав винесення будь-якого судового рішення, яке він має намір оскаржити.

Таким чином, слідчий суддя позбавлений законом будь-якої можливості самостійно оцінити докази в підтвердження скарги ОСОБА_3 , оскільки такі докази заявник не надав та відмовився їх надавати, а слідчий суддя позбавлений обов`язку збирати докази на користь будь кого із учасників судового розгляду. Такий обов`язок покладений на сторону, яка звертається до суду з процесуальним питанням про відновлення своїх порушених прав.

При винесенні рішення слідчий суддя керувався нормами КПК України, та зокрема вимогами ст. 8 КПК України, згідно якої кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також слідчий суддя керувався і вимогами ч. 1 ст. 9 КПК України, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При цьому слідчий суддя керувався вимогами ч. 1 ст. 10 КПК України, відповідно до якої не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками.

Під час розгляду скарги слідчий суддя неодноразово надавав можливість ОСОБА_3 надати суду докази в підтвердження своїх вимог, викладених у скарзі, у будь який зручний йому спосіб, але ОСОБА_3 від такої можливості добровільно відмовився.

Згідно ст. 307 КПК України частини 1 за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином слідчий вважає, що в задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності керівника Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 та його зобов`язання дати вказівки слідчому відмінити постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000065, необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю ним обставин, на які він посилався у скарзі, та відмові надати суду докази у підтвердження своїх вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 55, 303, 307 КПК України, суд,

постановив :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 про

- визнання протиправною бездіяльність керівника Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 , щодо не ознайомлення його з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про скоєння кримінального злочину;

- зобов`язання керівника Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_4 надати письмові вказівки відмінити постанову слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанту поліції ОСОБА_6 від 08.09.2023 року в кримінальному провадженні № 0000065 від 03.08.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , як таку, що не відповідає нормам чинного законодавства, а саме ст. 110 КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1