Дата документу 22.01.2024
Справа № 334/478/24
Провадження № 1-кп/334/418/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0002171 від 26.10.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження №0002171 від 26.10.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Кримінальне провадження за територіальною підсудністю підлягає розгляду у Ленінському районному суді м. Запоріжжя.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Учасники судового провадження проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.

Підстав для закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України не вбачається.

Підстав для здійснення судового розгляду у закритому судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 27 КПК України не встановлено.

Для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії запобіжного заходу спливає 25.01.2024 року.

Прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Клопотання обґрунтувала тим, що встановлено наявність ризиків, а саме підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні . Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України за наведених підстав.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу не заперечував.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд враховує, що розгляд кримінального провадження на даний час не розпочався, в судовому засіданні не допитані свідки, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, не одружений, офіційно не має малолітніх дітей, тобто не має стійких соціальних зв`язків, обвинувачується у скоєні злочину, який відноситься до особливо тяжкого злочину, а тому є достатні підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), може переховуватися від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, існує ризик, передбачений п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, який підтверджується можливими спробами ОСОБА_4 вмовлянням, переконанням, примусом та погрозами вплинути на свідків у кримінальному провадженні, оскільки, деякі з них є знайомими останнього, йому відомі їх анкетні, контактні дані, тому, застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу надасть можливість ОСОБА_4 безпосередньо здійснювати на них вплив з метою змінити свідчення або відмовитись від них.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, забезпечує можливість не перешкодити інтересам правосуддя, та ухиленню від суду, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим та відповідає виключності запобіжного заходу, задля досягнення завдань кримінального провадження.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає продовженню на строк шістдесят днів відповідно до вимог ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183,314-316 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя на 11 год. 00 хв. 31 січня 2024 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів по 22 березня 2024 року включно.

Розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Оголошення повного тексту ухвали 22 січня 2024 року о 15 год. 40 хв.

Суддя: ОСОБА_1