1Справа № 335/941/24 1-кп/335/505/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 обвинуваченого - ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000014 від 13.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.02.1998 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 142, ч. 2 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. Звільнився 06.08.2001 Белінківською ВК Запорізької області з умовно-достроковим строком на 6 місяців;

- 05.04.2011 Орджонікідзевським районним судомм. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 КК України до виплати штрафу у розмірі 850 грн.;

- 26.10.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 роки 6 місяців. На підставі ст. 75, ст.. 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 25.04.2013 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнився 29.01.2015 Каменською ВК Запорізької області умовно-достроково, не відбутий строк 9 місяців 12 днів;

- 17.11.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 69 КК України до виплати штрафу у розмірі 1700 грн. Перегляд вироку 10.04.2023 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на підставі ч. 5 ст. 53 КК України заміна штрафу на 100 годин громадських робіт;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

10.04.2023 вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 вищевказане невиконане покарання у вигляді штрафу замінено на 100 (сто) годин громадських робіт.

30.08.2023 ОСОБА_4 поставлено на облік у Вознесенівському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Запорізькій області у зв`язку з необхідністю відбування призначеного покарання у виді 100 годин громадських робіт.

У подальшому, 26.09.2023 ОСОБА_4 ознайомився під особистий підпис з порядком та умовами відбування призначеного йому покарання у виді громадських робіт та попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання

В цей же день ОСОБА_4 отримав направлення до комунального підприємства «Титан» для відбування покарання у виді громадських робіт, до якого він повинен був приступити з 27.09.2023.

Разом з тим, відповідно до табелів виходу на роботу засудженого, ОСОБА_4 фактично відпрацьовано 44 години громадським робіт.

Так, ОСОБА_4 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, достовірно знаючи про необхідність їх відпрацювання та будучі ознайомленим з графіком виходу на роботу, без поважних причин, умисно, з метою ухилення від відбування покарання, у період з 27.09.2023 та по теперішній час не з`явився для відбування громадських робіт до КП «Титан», не маючи на те законних підстав чи будь-яких поважних причин, тобто умисно, свідомо ухилявся від виконання покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, вказаними протиправними діями ОСОБА_4 , діючи умисно, ухиляється від виконання вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2023 щодо відбування призначеного йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України визнав повністю. Пояснив, що був попереджений про кримінальну відповідальність за невиконання вироку суду, 44 години відпрацював, а потім нікого не попередивши, поїхав у м.Полтаву. Коли повернувся, дізнався, що є кримінальне провадження. У скоєному щиро кається і просить суворо не карати.

В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього сурову міру кримінального покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , надані ним під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.389 КК України, а саме, ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом встановлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але й переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Також судом враховуються конкретні обставини кримінального правопорушення; ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому; дані про особу обвинуваченого, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий .

Відповідно до ст.50КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

З урахуванням викладеного та з врахуванням конкретних обставин злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі та враховуючи обставину, що пом`якшує покарання, відсутність тяжких наслідків, ставлення обвинуваченого до скоєнного, ступінь його вини у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і приходить до переконання про застосування до підсудного правила ст. 75 КК України, тобто звільнити від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього зобов`язань передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності. Саме таке покарання, як вважає суд, є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.389 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1