Справа № 740/6933/21
Провадження № 1-кп/740/59/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

- прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

- потерпілий ОСОБА_7 ,

- захисник потерпілого ОСОБА_8 ,

- обвинувачений ОСОБА_9 ,

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження № 0000910 від 06.10.2021

за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Ніжині Чернігівської області, є громадянином України, неодружений, має повну загальну середню освіту, працює адміністратором-баристом в АТ «Укрзалізниця», раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

установив:

24.09.2021 близько 04 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу буд. № 2-А по вул. Академіка Амосова у м. Ніжині Чернігівської області, маючи вільний доступ до автомобіля марки BMW-525i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , з особистих мотивів, з метою незаконного використання автомобіля у власних цілях, запустив двигун указаного автомобіля та поїхав у бік вул. Московської (нині вул. Станіслава Прощенка) м. Ніжина Чернігівської області, отримавши при цьому реальну можливість розпоряджатися ним, зробивши це всупереч волі власника, не маючи жодних правових підстав володіти, користуватися, керувати і розпоряджатися вказаним транспортним засобом, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 197 576,12 грн.

Такими діями ОСОБА_9 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 спочатку не визнавав своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, посилаючись на те, що йому здалося, що ОСОБА_11 , який на той час керував автомобілем з дозволу власника ОСОБА_7 , коли виходив з автомобіля, щоб провести свою дівчину, то висловив йому згоду на користування автомобілем, а тому він вважав, що сів за кермо і керував автомобілем з дозволу володільця. Однак після допиту судом свідка ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_9 визнав вину в повному обсязі. При цьому обвинувачений надав показання, що 23.09.2021 з 23 год. 00 хв. години до 4 год. 00 хв. наступного дня 24.09.2021 вони разом із ОСОБА_11 проводили час разом, поїхали до заводу «Прогрес», а потім до кафе «Едем». Автомобіль ОСОБА_9 стояв на місці, оскільки закінчилося пальне. Доки ОСОБА_11 проводжав дівчину, обвинувачений з ОСОБА_12 поїхали до магазину «Домашній», який знаходиться біля поліції. ДТП трапилася біля зупинки «Університет» по вул. Набережній у м. Ніжин. ОСОБА_9 та ОСОБА_12 їхали на швидкості близько 100 км/год, і на повороті автомобіль занесло. Про ДТП обвинувачений одразу сповістив ОСОБА_11 . Факт ДТП в поліцію повідомив ОСОБА_7 . Обвинувачений зазначив, що його мати пропонувала ОСОБА_7 в обмін свій автомобіль, однак той відмовився, також неодноразово пропонували гроші частинами, але той також відмовився, оскільки йому потрібна вся сума, якої в обвинуваченого не було.

У судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_7 надав показання, що передав ключі від автомобіля ОСОБА_11 , вони домовилися, що останній візьме машину, забере свою дівчину з вокзалу, відвезе додому та поверне назад. Уночі о 03 год. 00 хв. потерпілий зателефонував ОСОБА_11 , який повідомив йому, що скоро поверне машину. О 04 год. 00 хв. потерпілому зателефонувала мати і повідомила про розбитий автомобіль. На місці ДТП ОСОБА_11 зазначив, що не знав про подію, що сталася, він повідомив, що поки був у дівчини, ОСОБА_9 заволодів автомобілем та потрапив у ДТП. З ким був ОСОБА_11 в автомобілі йому невідомо, про присутність ОСОБА_9 . ОСОБА_11 не повідомляв. ОСОБА_11 приїхав і підтвердив, що ОСОБА_9 розбив машину потерпілого. Зазначив, що збитки ніхто не відшкодовував, йому надходили пропозиції про відшкодування на певну суму коштів, однак він не погодився, оскільки хотів отримати всю суму відшкодування.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що вони разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 їздили по місту на двох автомобілях. Спочатку за кермом автомобіля марки BMW був ОСОБА_11 , на якій підставі він користувався автомобілем їй невідомо. Потім ОСОБА_11 підвіз її додому на вул. Академіка Амосова, у цей час в автомобілі залишалися ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . Пам`ятає, що ОСОБА_9 не просив у ОСОБА_11 дозвіл взяти автомобіль. Потім через годину ОСОБА_11 отримав повідомлення, що трапилася ДТП, був у шоковому стані.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що у нього була домовленість з потерпілим ОСОБА_7 взяти автомобіль, щоб забрати свою дівчину та відвезти додому. По дорозі він зустрів своїх друзів ОСОБА_12 та ОСОБА_9 . ОСОБА_11 зазначив, що був за кермом з моменту, коли взяв автомобіль та підвіз свою дівчину додому приблизно до 04 год. 00 хв. Коли вони зі своєю дівчиною вийшли з автомобіля, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 залишалися в салоні автомобіля. Ніхто не питав у нього дозволу, чи можна брати автомобіль. Після того, як ОСОБА_11 провів свою дівчину, йому зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що автомобіль потрапив у ДТП. Хто був за кермом, свідок не бачив, зі слів ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що вони разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_9 під`їхали до кафе «Едем», аби підвезти дівчину ОСОБА_11 додому. ОСОБА_12 у той час знаходився у салоні автомобіля на задньому сидінні. Коли сталася ДТП, вони зателефонували ОСОБА_11 , який згодом повідомив ОСОБА_7 , що ОСОБА_9 взяв автомобіль без дозволу. Обвинувачений неодноразово пропонував відшкодувати потерпілому ОСОБА_7 завдану шкоду, однак останній відмовився.

Крім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, судом досліджені матеріали кримінального провадження, якими в сукупності підтверджується вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.10.2021 у справі № 740/5621/21 ОСОБА_9 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Указаною постановою суду встановлено, що заволодівши автомобілем потерпілого ОСОБА_7 марки BMW-525і, р. н. НОМЕР_1 , та керуючи ним 24.09.2021 06 год. 30 хв. по вул. Набережній у м. Ніжині Чернігівської області, ОСОБА_9 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, унаслідок чого здійснив зіткнення з білбордом, у результаті ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19 листопада 2021 року, який проводився на території внутрішнього подвір`я Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області за адресою: вул. Московська, 22, м. Ніжин, Чернігівська обл., об`єкт огляду автомобіль марки BMW-525і сірого кольору, установлено, що двері та капот автомобіля опечатані, номерні знаки як спереду, так і позаду відсутні. Водійське скло відкрите майже на більшу половину. Переднє ліве колесо пошкоджене та спущене, також наявне пошкодження лівого заднього крила. При огляді задньої частини автомобіля виявлено пошкодження заднього бамперу, шина лежить майже на землі, наявне механічне пошкодження, яке виражається у понівеченні металу, який зім`ято до багажного відділу автомобіля. Також розбито заднє скло. При огляді автомобіля з правої сторони виявлено пошкодження правого заднього крила зі зміщенням.

Протоколом огляду транспортного засобу від 23 листопада 2021 року виявлено і зафіксовано пошкодження автомобіля марки BMW-525і, р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску.

Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/125-21/10398-АВ від 25 листопада 2021 року ринкова вартість з урахуванням зносу автомобіля марки BMW-525і, р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску, об`ємом двигуна 2494 см3 станом на 24.09.2021 могла становити 197 576,12 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ 455 532,96 грн; оскільки сума вартості складників, матеріалів та ремонтних робіт вже перевищує ринкову вартість цього ж автомобіля в непошкодженому стані, то подальший розрахунок вартості відновлювального ремонту є недоцільним; вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля марки BMW-525і, р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску, об`ємом двигуна 2494 см3 внаслідок пошкодження, а саме ДТП, яке мало місце 24.09.2021, станом на 24.09.2021 могла становити 197 576,12 грн.

Відповідно до звіту про оцінку майна № 002-23 від 27.01.2023 ринкова вартість автомобіля BMW-525і, 2002 року випуску, станом на дату оцінки (27.01.2023) складає 307 125,00 грн.

Ухвалюючи рішення про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, суд виходив з такого.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, є контрольоване використання транспортних засобів. Його додатковим обов`язковим або факультативним об`єктом залежно від конкретного способу вчинення цього злочину можуть виступати життя та здоров`я особи, власність, інші блага.

Поняття заволодіння транспортним засобом надано у п. 1 примітки до ст. 289 КК України: ним слід вважати умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки або під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантаження на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку або продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно чи відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства чи погроз. Дійсно, таке заволодіння може бути вчинене таємно чи відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства чи погроз. Незаконність, як ознака заволодіння чужим транспортним засобом означає, що особа, яка вчинює це посягання, не має ні дійсного, ні уявного права щодо захопленого транспортного засобу. При цьому закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися внаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу з моменту встановлення контролю над ним.

Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом.

Системне тлумачення норм Особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину: воно полягає лише в активній поведінці дії; дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Обман як спосіб заволодіння чужим транспортним засобом та придбання права на нього полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридично значимої інформації) характер.

Водночас суб`єктивна сторона злочину виражається тільки в прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає так діяти. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або навіть покататися, тощо.

Згідно з чинним законодавством метою вилучення транспортного засобу може бути наступне його обернення на свою користь або користь інших осіб. Проте вона в законі не конкретизована, чим підкреслюється, що змістом кримінально-правової заборони заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю) чи кинути на дорозі.

Закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета. Проте, як зазначалось вище, вона в законі не конкретизована, чим підкреслюється, що змістом кримінально-правової заборони заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю).

Верховний Суд у постанові від 13 серпня 2019 року у справі № 702/1295/15-к зробив висновок, що відповідно до ст. 289 КК України та п. 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Законодавчі конструкції «будь-якою» та «будь-яким» означають, що перелік мети і способів законодавець не обмежив, а також, що немає мети і способу, які б не підпадали під ці конструкції.

Відсутність в особи умислу на заволодіння транспортним засобом кримінально-правову оцінку дій не змінює, оскільки для кваліфікації дій особи за ст. 289 КК України мета протиправного вилучення транспортного засобу у його власника чи користувача жодного значення не має.

Отже, незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинено таємно, з будь-якою метою шляхом запуску двигуна.

Також Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 у справі № 759/17017/18 вказав, що під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Незаконне заволодіння транспортним засобом означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому.

Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого діяння, вони передбачені як джерела доказування за КПК України, і не дають підстав для сумніву у винуватості останнього. Дії обвинуваченого стороною обвинувачення кваліфіковані правильно. Вина ОСОБА_9 у вчиненому доведена у повному обсязі.

Ураховуючи вищевказане, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому слід зауважити, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Як показав у судовому засіданні обвинувачений, він не покинув місця події, відразу повідомив про скоєне фактичного володільця на той час зазначеного автомобіля, станом на час розгляду справи в суді він відшкодував майнові збитки потерпілому, розкаявся у скоєному, визнав свою вину.

Також при призначенні покарання суд ураховує відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме те, що він молодого віку, раніше не судимий, працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Разом з цим суд ураховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_9 до вчиненого кримінального правопорушення та його поведінку після його вчинення, а саме те, що він визнав вину, відшкодував збитки потерпілому.

Крім цього, суд ураховує досудову доповідь органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі.

За сукупністю вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України в межах, установлених у санкції вказаної частини статті КК України, а саме у виді позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, призначене ОСОБА_9 основне покарання без призначення додаткового покарання є необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде справедливим і відповідатиме меті покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені вище обставини у сукупності надають підстави для застосування ст. 75 КК України, тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, установивши йому іспитовий строк з покладенням обов`язків згідно зі ст. 76 КК України, оскільки виправлення останнього можливе без реального відбування покарання та ізоляції від суспільства.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому слід зазначити, що думка потерпілого стосовно реальної міри покарання враховується судом у сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, однак не є вирішальною при призначенні покарання. У зв`язку з цим судом враховано, що призначення іспитового строку з визначенням відповідних обов`язків ОСОБА_9 надасть можливість останньому реалізувати обов`язок з повного відшкодування шкоди потерпілому, оскільки в місцях позбавлення волі засуджені отримують незначну заробітну плату.

У справі заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого 197 576 грн майнової шкоди та 50 000,00 грн моральної шкоди. Заявлені вимоги про відшкодування майнової шкоди обґрунтовані тим, що заволодівши вказаним автомобілем потерпілого ОСОБА_7 та керуючи ним, 06 год. 30 хв. по вул. Набережній у м. Ніжині Чернігівської області, ОСОБА_9 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, унаслідок чого здійснив зіткнення з білбордом, у результаті ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Згідно з висновком експерта від 25.11.2021 № СЕ-19/125-21/10398-АВ вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля марки BMW-525і, р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску, об`ємом двигуна 2494 см3 внаслідок пошкодження, а саме ДТП, яке мало місце 24.09.2021, станом на 24.09.2021 могла становити 197 576,12 грн. Однак з указаного часу суттєво змінилася економічна ситуація в країні, зокрема, й ціни на транспортні засоби. Відповідно до звіту про оцінку майна № 002-23 від 27.01.2023 ринкова вартість автомобіля BMW-525і, 2002 року випуску, станом на дату оцінки 27.01.2023 складає 307 125,00 грн.

Заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані тим, що у зв`язку із знищенням майна потерпілий відчув тяжкі душевні страждання від тривалої і, на теперішній час, практично невідновної втрати, оскільки він проживає на окраїні м. Ніжина і використовував власний автомобіль для поїздок на роботу в ПП «Аверс-Плюс», де він працює на посадах бухгалтера та юриста з 08.02.2017. Після втрати автомобіля, кошти на придбання якого свого часу подарував йому батько ОСОБА_14 , потерпілий не може купити собі інший, оскільки його доходи не дають йому можливості здійснити таку покупку. У зв`язку з цим потерпілий змушений користуватися громадським транспортом, який працює нестабільно та по вул. Челюскіна у м. Ніжин ходить з великим інтервалом, що створює для потерпілого значні труднощі для поїздок як на роботу, так і безпосередньо в місто (в центральну його частину до магазинів, закладів, установ тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно із ч. 2, 3, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Установлено, що обвинувачений ОСОБА_9 перерахував на ім`я потерпілого ОСОБА_7 двома поштовими переказами грошові кошти на відшкодування збитків 145 000,00 грн 11.10.2023, 163 000,00 грн 23.10.2023, а всього на загальну суму 308 000,00 грн.

Оскільки у заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_7 просив стягнути зі ОСОБА_9 грошову суму в розмірі 307 125,00 грн на відшкодування завданих збитків, а, як установлено, станом на час розгляду справи в суді ОСОБА_9 перерахував ОСОБА_7 308 000,00 грн на відшкодування завданих збитків, то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 30 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися з урахуванням положень ст. 30 Закону № 1961-IV, з передачею позивачем транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що потерпілому ОСОБА_7 дійсно завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав унаслідок пошкодження і фактичного знищення його автомобіля.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд ураховує в сукупності негативні наслідки, які настали для потерпілого, характер та обсяг душевних страждань, вимушені зміни в його житті, які змусили його докладати додаткових зусиль для звикання до нового способу життя, ступінь вини обвинуваченого, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, оцінює завдану ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_9 на його користь.

Таким чином, цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, оскільки є належним чином обґрунтованим нормами матеріального права та належними і достатніми доказами.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінивши, надані представником цивільного позивача докази, наведені у цивільному позові, суд уважає, що розмір заявлених до стягнення витрат відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України, є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг тощо, а також підтверджений належними та достатніми доказами.

З наведених підстав суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого понесені останнім витрати на правничу допомогу, отриману у зв`язку з представництвом інтересів потерпілого у кримінальному провадженні. Стягуючи витрати на правничу допомогу з обвинуваченого на користь потерпілого у повному обсязі, а не частково пропорційно до задоволених вимог, суд ураховує, що саме внаслідок непослідовної поведінки обвинуваченого справа розглядалася досить тривалий час, внаслідок чого потерпілий та його представник мали обов`язок неодноразово прибувати у судові засідання, та потерпілий мусив користуватися правовою допомогою.

Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_9 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу в розмірі 43 000,00 грн.

Згідно зі ст. 122, 124 КПК України витрати на залучення експертів для проведення експертизи у розмірі 2402,68 грн підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому в цьому кримінальному провадженні не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України та згідно зі ст. 174 КПК України скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2021 року.

Керуючись ст. 22, 26, 84 86, 94, 100, 122, 124, 127, 128, 174, 369 - 371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути зі ОСОБА_9 на користь держави 2402 (дві тисячі чотириста дві) гривень 68 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення експертизи.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позову в частині вимог про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Передати ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ) автомобіль BMW-525і, р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску, у зв`язку з повним відшкодуванням майнової шкоди.

Стягнути зі ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 43 000 (сорок три тисячі) гривень.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2021 року, на автомобіль марки BMW-525і, р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску.

Речові докази автомобіль марки BMW-525і, р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2002 року випуску, який належить ОСОБА_7 , передати ОСОБА_9 в порядку вирішення цивільного позову.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1