ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/596/24 Справа № 205/8567/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, 2018 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000951, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 08 лютого 2024 року включно. Ухвала суду першої інстанції обґрунтована наявністю реальних та таких, що не переставали існувати заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу, а саме, що обвинувачена ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

В апеляції:

- захисник обвинуваченої просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким змінити обвинуваченій запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або зменшити та застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214720,00 грн..

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що матеріали кримінального провадження свідчать про те, що в них відсутні будь-які докази/документи/відео-, аудіо- записи первинного затримання обвинуваченої, тобто безпосереднього виявлення наркотичного засобу, який згідно рапорту відбувся близько 19:00 год.. Сама справа складена з явними порушеннями норм процесуального та матеріального права, про що свідчать наявні в ній документи.

Вказує на відсутність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та відсутність будь-яких доказів їх наявності. Матеріали клопотання прокурора носять формальний характер, не свідчать про те, що при застосуванні до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу обвинувачена не буде їх виконувати, враховуючи, що остання позбавлена права на спілкування зі своєю дитиною, яку вона виховує самотужки.

Зазначає, що застосовуючи винятковий запобіжний захід суд не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства, а саме вимог ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, які істотно вплинули на правильність прийнятого рішення та тягнуть за собою його скасування.

Звертає увагу на те, що доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені. Також у них відсутні відомості, які б давали підстави вважати, що з`явились нові ризики.

Заслухавши обвинувачену та її захисника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляції, просили задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченої під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, які не припинили існувати.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченої, іншими обставинами у їх сукупності, що дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а отже, існує ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

З огляду на дані про особу обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, незаміжня, відсутність даних про підтвердження позитивної репутації обвинуваченої, наявність малолітньої дитини, яка проживає разом з матір`ю ОСОБА_5 , ствердження суду про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України знайшли своє підтвердження та продовжують існувати, що спростовує ствердження захисника на формальність їх вказівки прокурором.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, колегія суддів враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема, ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останній, та більш м`який альтернативний запобіжний захід, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечить належний розгляд провадження, належної процесуальної поведінки обвинуваченої, буде суперечити інтересам суспільства, а тому продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ствердження захисника про те, що матеріали кримінального провадження складені з явними порушеннями норм процесуального та матеріального права, в тому чилі, з посиланням на відсутність будь-які доказів безпосереднього виявлення наркотичного засобу, то вони фактично зводяться до оцінки доказів та вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченої в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Посилання захисника про необґрунтованість визначення розміру застави обвинуваченій у 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб через непомірність, то вони є недостатньо обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно п. 3 ч. 5, абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , враховуючи дані про її особу, майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку буде пропорційним щодо її особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленим ризикам та не є завідомо непомірним для обвинуваченої із урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4