УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені 23.05.2022 року до ЄРДР за № 0000339 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.332, ч.2 ст.332, ч.3 ст.332, ч.1 ст.362, ч.3 ст.362 КК України, щодо організації групою осіб незаконного перетину державного кордону України на території Одеської області осіб чоловічої статі в умовах воєнного стану шляхом надання засобів та усунення перешкод,в рамках якого ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Слідчий звернувся до суду з клопотаннями про накладання арешту на вилучене під час проведення обшуків майно, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

У зв`язку з однорідністю питань, які підлягають вирішенню під час розгляду клопотань, зважаючи на можливість розглянути та вирішити питання щодо кожного клопотання окремо, не порушуючи права та інтереси сторін, ідентичність підстав для вирішення питання щодо арешту вилученого під час проведення обшуків майна, в зв`язку з чим, висловлена думка слідчого судді по одному клопотанню, може мати значення для розгляду іншого клопотання, - вказані клопотання слідчого по справі №947/33044/23 провадження №1-кс/947/13944/23, №1-кс/947/13946/23, в судому засіданні були об`єднані в загальне провадження №1-кс/947/13944/23 справа №947/33044/23.

Як вбачається з клопотань слідчого, під час досудового розслідування, 26.10.2023 року були проведені санкціоновані обшуки за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а також транспортного засобу «Land Rover Discovery», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у його користуванні. Під час здійснення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 були вилучені речі та предмети, які визнані речовими доказами в рамках даного кримінального провадження, а саме: мобільний телефон марки «Samsung» imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , з сім-картками № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , блокнот в обкладинці чорного кольору з рукописними записами; під час обшуку транспортного засобу, було вилучено автомобіль марки «Land Rover Discovery», державний номерний знак НОМЕР_1 , та ключі від нього.

Зазначене майно визнано речовим доказом в рамках даного кримінального провадження, про що, слідчим складено відповідні постанови.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотань, посилаючись на викладені в клопотаннях доводи.

Захисник та підозрюваний, заперечували на задоволенні клопотання, в частині арешту транспортного засобу, посилаючись на відсутність даних про використання зазначеного автомобіля під час кримінального правопорушення.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотаннях майна в частині накладення арешту на мобільний телефон та блокнот.

Разом з тим, на теперішній час, як вбачається з самого клопотання та доданих до нього матеріалах, відсутні дані про те, що вилучений транспортний засіб був використаний для скоєння кримінального правопорушення, та зберіг на собі його сліди і суду не надано даних, яке саме доказове значення автомобіль має для даного кримінального провадження. Під час обшуку зазначеного автомобіля, будь яких речей та документів виявлено не було. Крім того, зазначений автомобіль належить іншій особі - ОСОБА_7 .

Статтею 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист

прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична

особа має право мирно володіти своїм майном.

У Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке

втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у

першому реченні ч.І ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та

основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним

інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним

лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу

законності і не було свавільним.

У Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності,

яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає

вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства

права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув

справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи,

тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу

правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст.170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, проте такий арешт може бути накладений при певних умовах.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вважаю за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами не буде законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як відповідно до матеріалів клопотання не вбачається, що вказане майно будь-яким чином використовувалося для скоєння вказаного кримінального правопорушення або було набуто в результаті його скоєння.

З викладеного вбачається, що з урахуванням зазначених обставин, в даному випадку втручання органів влади у захищене право суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна.

За таких обставин, вважаю, що клопотання слідчого в частині накладення арешту на зазначений автомобіль та ключі від нього, не підлягає задоволенню у зв`язку в відсутністю правових підстав для арешту зазначеного майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Об`єднані клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, на наступні речі та предмети:

- мобільний телефон марки «Samsung» imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , з сім-картками № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ;

- блокнот в обкладинці чорного кольору з рукописними записами.

В арешті автомобіля марки «Land Rover Discovery», державний номерний знак НОМЕР_1 , та ключів від нього - відмовити.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1