Справа № 307/524/24
Провадження №1-кс/307/67/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області про арешт тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 09.02.2024 року за правовою кваліфікацією за ч.1 ст.369 КК України.

Вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08.02.2024 року, біля 13 години 30 хвилин, на відрізку автомобільної дороги Н09, між населеними пунктами міста Тячів та села Бедевля Тячівського району, працівниками ГРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області було зупинено бортовий автомобіль марки «Mersedes» моделі 609 D» під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , де під час перевірки документів було встановлено, що останній керував транспортним засобом, не маючи на це відповідної категорії. Під час складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_5 надав неправомірну вигоду в розмірі 500 гривень, які поклав до салону службового автомобіля. 08 лютого 2024 року, під час огляду місця події слідчим СВ Тячівського РВП ГУНІ в Закарпатській області ОСОБА_6 було вилучено предмет неправомірної вигоди у сумі 500 (п`ятсот) гривень, а саме одну купюру номінальною вартістю 500,00 (п`ятсот) гривень з серійним номером 3Д6288516. 09 лютого 2024 року вказані грошові кошти визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З метою збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно - одну купюру, номінальною вартістю 500 (п`ятсот) гривень з серійним номером ЗД6288516, яка належить володільцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження тимчасово вилученого майна.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав та просить його задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, що не перешкоджає для розгляду клопотання в його відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників провадження, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 09.02.2024 року за правовою кваліфікацією за ч.1 ст.369 КК України.

Постановою слідчого Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 09 лютого 2024 року в даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом одну купюру номінальною вартістю 500 (п`ятсот) гривень з серійним номером ЗД6288516.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження.

Згідно з ч.5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; правову підставу для арешту майна, можливість використання останнього, як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч.2 ст.173 КПК України.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження за №0000094 від 09.02.2024 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України.

Матеріалами клопотання доведено, що зазначене кримінальне правопорушення було вчинено, правову підставу для накладення арешту та можливість використання зазначених речей як доказів в даному кримінальному провадженні.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити та з метою збереження речових доказів слід накласти арешт на тимчасово вилучене майне, а саме на одну купюру номінальною вартістю 500 (п`ятсот) гривень з серійним номером ЗД6288516, яка належить володільцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000094 від 09 лютого 2024 року, арешт на майно, а саме на одну купюру номінальною вартістю 500 (п`ятсот) гривень з серійним номером ЗД6288516, яка належить володільцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_1 , щляхом заборони користування, розпорядження та відчуження тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали направити слідчому, прокурору та володільцю майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 12 лютого 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1