ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1116/23
Провадження № 11кп/818/134/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в силу ст.89 КК України не судимої,

якою відмовлено в задоволенні клопотання останньої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.300, ч.3 ст.300, ч.1 ст.301, ч.3 ст.301, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 3 роки), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2019 року, скасовано звільнення ОСОБА_7 від покарання та направлено її для відбування покарання за вироком від 12 вересня 2018 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

24 лютого 2023 року засуджена ОСОБА_7 , яка відбуває покарання в ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)», звернулась до Комінтернівського районного суду м.Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 квітня 2023 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженої протягом всього періоду відбування нею покарання, зміст досліджених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2018 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 за її змістом, просить ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 квітня 2023 року, якою їй відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання та застосувати до неї вимоги ст.81 КК України.

Вказує, що суд відмовляючи в задоволенні її клопотання, взяв до уваги характеристику надану колонією, яка не відповідає дійсності. Колонія не займається виправленням засуджених.

Просить врахувати, що вона відбула 2/3 строку призначеного покарання; працює швачкою, за потребою затримується до 20-00 год. та працює у вихідні дні; до роботи ставиться відповідально, виконує норму; вимоги режиму тримання не порушувала; дисциплінарних стягнень не має; по відношенню до представників адміністрації ввічлива.

Також просить врахувати, що вона мешкає з батьком, який має низку захворювань, також мешкають син, невістка та троє онуків, які потребують її допомоги. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала у повному обсязі та щиро кається.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженої.

Засуджена та її захисник підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили задовольнити її.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.81 КК України та правовими позиціями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Згідно до приписів ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_7 засуджена вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2018 року за ч.1 ст.300, ч.3 ст.300, ч.1 ст.301, ч.3 ст.301, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 3 роки), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2019 року, скасовано звільнення ОСОБА_7 від покарання та направлено її для відбування покарання за вироком від 12 вересня 2018 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

ОСОБА_7 відбуває покарання в державній установі «Качанівська виправна колонія (№ 54)».

Станом на час звернення до суду із клопотанням засуджена ОСОБА_7 дійсно відбула більше двох третин строку покарання.

Початок строку 20 грудня 2019 року, кінець строку 20 червня 2024 року.

Разом з тим, згідно матеріалів особової справи та характеристики засудженої від 11 січня 2023 року вбачається, що вона відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 23 грудня 2019 року. З 26 червня 2020 року ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)». За час відбування покарання характеризується задовільно. Заохочень не має. Має одне дисциплінарне стягнення, яке 03 січня 2021 року погашено. Працевлаштована швачкою, до праці ставиться задовільно.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не щира, скритна, мовчазна. Захоплення нестійкі, легко підпадає під негативний вплив. Не завжди здатна критично оцінювати власну поведінку. Участь у суспільному житті колективу не приймає. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, ставиться не завжди бережливо. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, має середній рівень необхідних навичок для самостійного їх виконання.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно, виконує під контролем адміністрації.

Поряд з цим, термін застосування зміни умов тримання, згідно ст.101 Кримінально-виконавчого кодексу України, підлягає після відбуття однієї третьої призначеного строку покарання, а саме - 20 червня 2021 року. Рішенням комісії виправної колонії від 30 червня 2021 року в зміні умов тримання відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії виправної колонії від 30 березня 2022 року в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії від 11 січня 2023 року в умовно-достроковому звільненні відмовлено, як особі, що не довела своє виправлення.

Протоколом засідання дисциплінарної комісії ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» № 17 від 23 березня 2023 року комісією прийнято рішення про недоцільність застосування заходів заохочення, оскільки вона не завжди дотримується правил поведінки.

Так, при розгляді клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення останньої від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженої та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи стала обвинувачена на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що утримання від порушень правил внутрішнього розпорядку є прямим обов`язком засудженої, передбаченим ст.107 КВК України, та не є підтвердженням того, що вона повністю стала на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані щодо ОСОБА_7 матеріали та прийняв законне і обґрунтоване рішення про відсутність правових підстав для застосування щодо останньої ст.81 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженої ОСОБА_7 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 11 квітня 2023 року щодо засудженої ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3