ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3562/23 Провадження № 1-кп/636/985/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_2 ,

захисника - адвоката ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєві обвинувальний акт у кримінальному провадженню № 0001319, яке внесене 28.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с-щі. Печеніги, Харківської області, громадянки України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні «солдат», зареєстрованої та проживаючої за адресом: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді - кухар господарчого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, тимчасово, ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, 26.11.2022 самовільно залишила місце служби, місце дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_2 тих Сил України (дислокувалися за адресою: АДРЕСА_2 ) та проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 05.02.2023 солдат ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибула до місця дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил гни де повідомила про себе і вчинений нею злочин.

Отже, солдат ОСОБА_5 була незаконно відсутня на місці служби у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України, у період з 26.11.2022 по 05.02.2023.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

25.07.2023 між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченою ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України. Обвинувачена у повному обсязі сформульованої підозри у кримінальному провадженні беззастережно визнала свою винуватість, щиро каялася, активно сприяла розкриттю злочину. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 відсотків та під час відбування цього покарання засуджена не може бути підвищена за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_5 та її захисник - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні також просили укладену угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачена беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі підозри, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , зі складом злочину з кваліфікуючими ознаками за ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби, без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінального покарання та його розміру, які встановлені КК України.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, від якого потерпілих немає, шкода не завдана.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченої, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, за місцем проживання та місцем проходження служби характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою.

Згідно зі ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_5 вчинила дії, що виразились у самовільному залишенні місця служби, без поважних причин, в умовах воєнного стану, і її дії кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, та враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченої, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченій узгоджених сторонами виду та міри покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого, виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді 2 років службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 відсотків та під час відбування цього покарання засуджена не може бути підвищена за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченої.

Таким чином, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_5 , відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений. Матеріальної шкоди не завдано.

В ході досудового розслідування обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався. У зв`язку з призначенням обвинуваченій покарання у вигляді службового обмеження, судом не вбачаються підстави для обрання обвинуваченій запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 473-476 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 липня 2023 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 відсотків та під час відбування цього покарання засуджена не може бути підвищена за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій, захиснику та прокурору.

Суддя -