ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеокнференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №00000376 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого - 21 червня 2022 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 308 КК України, як умисні дії, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 будучи раніше судимим за умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив кримінальне правопорушення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2022 року (справа № 202/2896/2022) за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України ОСОБА_7 призначено покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин.

Вищевказаний вирок суду 05 вересня 2022 року надійшов до Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області та був прийнятий до виконання.

16 вересня 2022 року засудженого ОСОБА_7 Індустріальним РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області у відповідності до вимог ст. 37 КВК України було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, обов`язками, які покладені законом на засуджених до громадських робіт та попереджений під підпис про кримінальну відповідальність передбачену за ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування призначеного йому покарання у виді 200 годин громадських робіт. Також, ОСОБА_7 , видано направлення до комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Придніпровський» Дніпровської міської ради, яким зобов`язано ОСОБА_7 , приступити до відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин з 20 вересня 2022 року.

Проте, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на ухилення від відбування покарання, будучи ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування вказаного покарання, умисно, починаючи з 20 вересня 2022 року на відпрацювання призначеного покарання не прибув та став ухилятися від відбування вищевказаного покарання, про причини неявки до місця відбування покарання уповноважених осіб комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Придніпровський» Дніпровської міської ради або Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області не повідомив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту строком на 6 місяців.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022 та призначити останньому остаточне покарання у виді арешту строком на 6 місяців 10 днів.

Обгрунтовуючи вимоги про скасування вироку, прокурор вказує, що суд, незважаючи на те, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення починаючи з 20.09.2022, тобто у період відбуття покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022, в порушення вимог ст. 71, 72 КК України, не призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність просила вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми, як уже було зазначено, є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022 за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Покарання за вказаним вироком на цей час не відбуте.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, яке він вчинив починаючи з 20.09.2022 року, тобто в період невідбутого покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022.

Отже, суд першої інстанції мав врахувати вищенаведені положення закону України про кримінальну відповідальність та призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого при призначенні обвинуваченому остаточного покарання не було застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК України, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 398 КК України.

За цих обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури та приходить до висновку про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, із урахуванням положень ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022 й призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців 10 (десять) днів.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4