Справа 303/8952/23
№ 1-кп/303/669/23
№ рядка с/з 93
У Х В А Л А
04 жовтня 2023 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, та
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, у відповідності до ст.89 КК України не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_5
сторони захисту - обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- захисників (адвокатів) ОСОБА_6 , ОСОБА_7
у с т а н о в и в :
У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2023 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави на строк до 04.10.2023 року.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2023 року, обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на строк до 05.10.2023 року.
У підготовчому судовому засіданні не встановлено перешкод призначення судового розгляду, підстави для прийняття рішення, передбаченого п. 1-4 ч. 2 ст.314 КПК України, відсутні.
Прокурор вважає за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні, інші учасники судового засідання, проти призначення судового розгляду не заперечили.
Потерпіла ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, подала заяву в якій просила провести підготовче та судові засідання у її відсутності, покази дані під час досудового розслідування підтримує, матеріальна шкода їй відшкодована повністю, від заявлення цивільного позову відмовляється, обрання міри покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишає на розсуд суду.
У підготовчому судовому засіданні, прокурор подав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 та просив його задоволити.
Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець м. Мукачево, зареєстрований та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України - тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання на строк до десяти років позбавлення волі. Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_3 за ч.4 ст.186 КК України, обґрунтовується сукупністю здобутих в ході досудового розслідування доказів у межах даного кримінального провадження. При застосуванні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, слідчим суддею, було належно оцінено та враховано ризики передбачені п. 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, знайдено їх обґрунтованими та залишено ОСОБА_3 під вартою. Обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на волі може: переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі до 10 років, крім того, відносно якого направлено в суд кримінальне провадження, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, розуміючи які наслідки це створює останній може уникати від притягнення його до відповідальності; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, щодо зміни їхніх показів на судовому розгляді; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як наважився на вчинення одного (нового) злочину в умовах воєнного стану, аналогічно може вчинити знову кримінальне правопорушення так-як вже притягався за вчинення злочинів із застосуванням насильства, що вказує на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Таким чином, з урахуванням особи обвинуваченого, його суспільної небезпечності, обставин вчинення цього кримінального правопорушення прокурор вважає, що відносно ОСОБА_3 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, бо тільки такий запобіжний захід дозволить запобігти настанню вказаним ризикам і забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також виконання завдань кримінального судочинства.
Обвинувачений ОСОБА_3 , в підготовчому судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він не має наміру ухилятися від слідства та суду.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного ОСОБА_3 , та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обставин, які давали б доводили, що більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_3 процесуальних обов`язків.
Заслухавши позицію прокурора з приводу заявленого клопотання, думку обвинуваченого, його захисника, дослідивши клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, з наступних підстав:
Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Прокурором у клопотанні та судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які слугували підставою обрання слідчим суддею на досудовому розслідуванні, до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Все це, вказує на нестійкі моральні переконання та відсутність у ОСОБА_3 поняття цінності людського життя, немає постійного місця роботи, не має постійного доходу, раніше судимий, а тому існують ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому до обвинуваченого ОСОБА_3 слід застосувати дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд врахував наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема існування ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.
Ризиком у контексті кримінального провадження - є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченим, оскільки попередньою ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, слідчим суддею була встановлена наявність існування ризику можливого переховування від суду ОСОБА_3 ..
Висновок суду про продовження існування зазначеного ризику, а саме: переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду, слідує, виходячи з того, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене: ч.4 ст.186 КПК України, - є тяжким кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, що у розрізі положень ст.75 КК України, позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_3 , до нього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді без альтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Наведенні захисником обставини, на підставі яких, сторона захисту просить застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, жодним чином не спростовують наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначення розміру застави, слідчим суддею на досудовому розслідуванні, дані про те, що на даний час такі ризики зменшилися чи відпали в судовому засіданні не встановлені, а стороною захисту не наведені.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
При вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою за станом здоров`я, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, колегія суддів вважає, що наявні підстави для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, альтернативні (більш м`які) запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду, а тому наявна необхідність застосування такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів, відповідно до ч.1 ст.197 КПК України.
Відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.
У підготовчому судовому засіданні, прокурор подав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та просив його задоволити.
Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , громадянин України, у відповідності до ст.89 КК України не судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України - тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання на строк до десяти років позбавлення волі. Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 за ч.4 ст.186 КК України, обґрунтовується сукупністю здобутих в ході досудового розслідування доказів у межах даного кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі може: переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі до 10 років, розуміючи які наслідки це створює останній може уникати від притягнення його до відповідальності; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, щодо зміни їхніх показів на судовому розгляді; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як наважився на вчинення злочину в умовах воєнного стану, що вказує на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Таким чином, з урахуванням особи обвинуваченого, його суспільної небезпечності, обставин вчинення цього кримінального правопорушення прокурор вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, бо тільки такий запобіжний захід дозволить запобігти настанню вказаним ризикам і забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також виконання завдань кримінального судочинства.
Обвинувачений ОСОБА_4 , в підготовчому судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та залишити йому обраний відносно нього, на досудовому розслідуванні слідчим суддею, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він не має наміру ухилятися від слідства та суду, з`являється вчасно до суду.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного ОСОБА_4 , та залишити йому обраний, на досудовому розслідуванні слідчим суддею, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обставин, які давали б доводили, що більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.
Заслухавши позицію прокурора з приводу заявленого клопотання, думку обвинуваченого, його захисника, дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку:
Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п.1 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом у окремих випадках.
Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний/обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним/обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Суд погоджується з твердженням прокурора про існування ризику переховування від органів досудового розслідування.
Вимоги ч.1 ст.183 КПК України передбачають, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КК України.
Згідно п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Матеріали клопотання прокурора не містять достатніх даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою. Прокурором належно не мотивовано, чому інший запобіжний захід не може забезпечити проведення процесуальних дій, а посилання прокурора у клопотанні на те, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чим перешкоджатиме повному, всебічному та неупередженому проведенню судового розгляду, мають характер припущення та не ґрунтуються на матеріалах справи.
Мотиви прокурора щодо тяжкості вчиненого злочину не можуть бути визначальним фактором при вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 ..
За таких обставин та того, що обвинувачений добросовісно з`явився на виклики суду, суд вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого буде межувати зі свавіллям, а тому відносно обвинуваченого може бути змінено на більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, який забезпечить нівелювання інших існуючих ризиків, як то вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, у зв`язку із чим, суд приходить до обґрунтованого висновку про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора, у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на два місяці, а також покладенням на обвинуваченого, обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 4, 9 ч. 5 ст.194 КПК України.
Керуючись: Розділ ІІ КПК України, ст. 176, 177, 178, 181, 193, 315-316, 331, 334, 371, 372, КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України, на 15:30 годин 12 жовтня 2023 року в приміщенні Мукачівського міськрайонного суду по вул. Літуна Андрія, 13-а в м. Мукачеві (зал судових засідань).
І. Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України, - задоволити.
Застосувати до ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 02 грудня 2023 року, включно.
Визначити ОСОБА_3 заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - в сумі 53 680,00 гривень.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі внесення ним застави у визначеному розмірі він підлягає звільненню з - під варти і з того моменту буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення ОСОБА_3 застави у визначеному в ухвалі розмірі, покласти на нього на строк два місяці по 04 грудня 2023 року, наступні обов`язки:
1. прибувати до суду за кожною вимогою;
2. не відлучатися за межі населеного пункту по місцю фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;
3. повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи;
4. утримуватися від спілкування із свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні.
Ухвала в частині запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , після її оголошення підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали в частині запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

ІІ.У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України, - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у відповідності до ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на строк два місяці - по 04 грудня 2023 року, включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- цілодобово не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Порушення умов домашнього арешту має наслідком можливість застосування більш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Після закінчення цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим. Продовження цього строку можливе у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали в частині запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, покласти на працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом.

Судовий розгляд кримінального провадження буде проводитися суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати: прокурора (відповідно до ч.2 ст.37 КПК України), доставити обвинуваченого ОСОБА_3 (який утримуються під вартою в Закарпатському УВП № 9 м. Ужгород), викликати обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та потерпілу ОСОБА_8 ..

Копію ухвали вручити обвинуваченим та їхнім захисникам негайно після її оголошення та направити учасникам судового провадження для відому.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в частині застосування запобіжного заходу в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня проголошення.

Головуючий Наталія МОРОЗОВА