Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/76/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 128 (105) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000911 від 03 листопада 2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне Компаніївського району Кіровоградської області, громадянина України, з вищою незакінченою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.49 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 572 грн.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, про те, що органом досудового розслідування не перевірена і судом не спростована версія сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не міг влучити у ліве око потерпілому ОСОБА_9 , який у момент пострілу стояв правим боком до ОСОБА_7 .

Вважає, що висновки суду про те, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження саме внаслідок пострілу ОСОБА_7 не переконливі та суперечливі, оскільки механізм розвитку подій експертним шляхом не досліджувався, питання про можливість спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень іншими фігурантами цієї справи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 або самим ОСОБА_9 не вирішувались, мисливські рушниці не вилучались.

Крім того захисник у апеляційній скарзі вказує, про те, що ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09.09.2019 року призначалась комплексна судово-медична експертиза, яка у зв`язку з відсутністю предметів одягу ОСОБА_9 , а також вилучених з ока ОСОБА_9 елементів спорядження патрона, залишилась безрезультатною, у зв`язку з неможливістю вирішити поставлені перед експертом питання.

Не вирішення експертним шляхом суттєвих питань та не дослідження судом першої інстанції механізму розвитку подій, на думку сторони захисту вплинуло на законність та обгрунтованість оскаржуваного вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження при слідуючих обставинах.

Так, судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 03 листопада 2018 року близько 09.00 години в одній із балок поблизу с. Григорівка Новоукраїнського району Кіровоградської області обвинувачений ОСОБА_7 перебував на полюванні разом з потерпілим ОСОБА_9 та громадянами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Під час полювання потерпілий ОСОБА_9 попрямував на лівий фланг від початку балки, а обвинувачений ОСОБА_14 на правий фланг балки.

Обвинувачений ОСОБА_7 помітив здобич з лівого боку в горі та здійснив постріл зі своєї мисливської рушниці "Fabarm Euro Lion III", № НОМЕР_1 , 12-го калібру, в напрямку потерпілого ОСОБА_9 без будь-якого наміру заподіяти потерпілому тілесні ушкодження.

Внаслідок пострілу обвинуваченого, через необережність, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального корнеосклерального поранення лівого ока з випадінням циліарного та скловидного тіла із чужорідним тілом у порожнині лівої очниці, емфіземою лівої очниці, тотальною гіфемою, гемофтальмом лівого ока, забоєм полюсу лівої лобної частки середнього ступеню, саден у ділянці верхньої повіки лівого ока, синця в ділянці лівого ока, які згідно висновку експерта № 40 від 28.06.2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та виникли внаслідок не менш одного пострілу з гладкоствольної вогнепальної зброї дробом (шротом).

Заслухавши доповідача, в дебетах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про скасування вироку та закриття провадження, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Згідно диспозиції ст.128 КК України, об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується обов`язковими ознаками, зокрема, вчинення певних дії або бездіяльності, що призвели к настанню наслідків у вигляді тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, характеризується необережною формою вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що послідовні та правдиві показання потерпілого ОСОБА_9 , узгоджуються з наявними у справі належними та допустимими доказами, які у відповідності до ст.. 84-86 КПК України прямо підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і мають значення для правильного вирішення справи, а їх сукупність такою, що доводить винуватість ОСОБА_7 у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 з необережності.

Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України повністю підтверджується даними:

- протоколу огляду місця події від 06.11.2018 року про вилучення у ОСОБА_7 мисливської рушниці "Fabarm Euro Lion III", № НОМЕР_1 , 12-го калібру (том 2 а.п.15-19);

- висновку експерта від 19.12.2018 року № 343, згідно з яким вилучена під час огляду місця події у ОСОБА_7 та представлена на дослідження рушниця "Fabarm Euro Lion III", перебуває у справному стані та придатна для стрільби мисливськими патронами 12-го калібру (том 2 а.п.30-34);

- дозвільних документів про те, що потерпілий ОСОБА_9 є власником мисливської зброї та зареєстрований мисливцем (том 2 а.п.45-48);

- висновку експерта № 40 від 28.06.2019 року про те, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального корнеосклерального поранення лівого ока з випадінням циліарного та скловидного тіла із чужорідним тілом у порожнині лівої очниці, емфіземою лівої очниці, тотальною гіфемою, гемофтальмом лівого ока, забоєм полюсу лівої лобної частки середнього ступеню, саден у ділянці верхньої повіки лівого ока, синця в ділянці лівого ока, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та виникли внаслідок не менш одного пострілу з гладкоствольної вогнепальної зброї дробом (шротом) (том 2 а.п.57-59);

- протоколу проведеного слідчого експерименту від 28.05.2019 року, згідно з яким свідок ОСОБА_11 розказав про те, що 03 листопада 2018 року вранці приїхали на полювання, мисливці розійшлися по своїх місцях. З правого боку попереду йшов ОСОБА_7 , а ОСОБА_9 йшов по ліву сторону він нього. В той час як він переходив балку, то почув постріл з правого боку від себе, ОСОБА_7 стріляв по голубу, який пролітав над балкою. Після пострілу ОСОБА_9 присів, вони прибігли до нього та виявили, що дробина влучила йому в ліве око. Після цього ОСОБА_9 відвезли до лікарні (том 2 а.п.75-78);

- протоколу слідчого експерименту від 28.08.2019 року, під час проведення якого свідок ОСОБА_13 розповів про те, що під час полювання з рушниці ОСОБА_7 було здійснено постріл. Одна дробина влучила в око ОСОБА_9 . Хто і де йшов під час полювання він не бачив. ОСОБА_13 підтвердив, що на полюванні інших бригад мисливців не було. Під час полювання здійснено один постріл (том 2 а.п.79-82);

- протоколу слідчого експерименту від 28.08.2019 року, проведеного з потерпілим ОСОБА_9 , який розказав і показав як 03 листопада 2018 року вранці він разом зі своєю бригадою мисливців приїхав на полювання. Мисливці розійшлися по своїх місцях. Він пішов по лівому краю від початку балки, а ОСОБА_7 був з правої сторони балки. Потерпілий показав, що він рухався балкою, помітив голуба, прицілився, однак почув постріл і відразу відчув біль в лівому оці. Потерпілий зрозумів, що в око йому влучила дробина від пострілу з рушниці ОСОБА_7 . Потім його було доставлено до лікарні (том 2 а.п.83-86);

- протоколу проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_11 , який розповів про те, що 03 листопада 2018 року перебував на полюванні зі своєю бригадою. Інших бригад не було. Під час полювання пролунав один постріл із рушниці ОСОБА_7 . Свідок помітив, як ОСОБА_9 присів. Потім з`ясувалося, що ОСОБА_15 стріляв у голуба, який летів над балкою, а одна дробина потрапила в око ОСОБА_9 (том 2 а.п.87-90);

- дозвільних документів про те, що ОСОБА_7 є власником мисливської зброї - рушниці "Fabarm Euro Lion III", № НОМЕР_1 , 12-го калібру та зареєстрований мисливцем (том 2 а.п.95-97);

- протоколу слідчого експерименту проведення з підозрюваним ОСОБА_14 , згідно якого останній розповів і показав, що 03 листопада 2018 року близько 9 години він разом з хлопцями приїхав на полювання. Вони розділилися по балці зверху до низу. Він йшов з правого боку. Хто йшов з лівої сторони він не бачив, оскільки був високий очерет. Підозрюваний пройшов близько 300 метрів від початку балки і помітив голуба, прицілився та здійснив постріл. Після пострілу підозрюваний почув як закричав ОСОБА_9 . Він підійшов до ОСОБА_9 та помітив, що той тримається за око. Крім їхньої бригади мисливців він більше нікого не бачив. Крім пострілу з рушниці інших пострілів він не чув (том 2 а.п.124-127).

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 у необережному спричиненні потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, вказав, що показання потерпілого ОСОБА_9 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновком експерта та результатами проведених слідчих експериментів, які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, по суті спростовують доводи ОСОБА_7 про його непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень з необережності потерпілому ОСОБА_9 .

Зокрема, суд мотивуючи своє рішення вказав, що під час досудового розслідування, а саме 05 вересня 2019 року показання обвинуваченого ОСОБА_7 перевірялися шляхом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису, під час якого ОСОБА_7 підтвердив, що у балці він йшов з правого боку. Мисливця з лівого боку він не бачив, тому, що їх розділяв високий очерет. Він помітив здобич (голуба), прицілився та здійснив постріл, після якого почув як закричав ОСОБА_9 , а потім прибіг до потерпілого і побачив, що той тримається за око. (том 2 а.п.124-127)

Крім того, суд зазначив про те, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_7 не ставив під сумнів, що саме його постріл з мисливської рушниці став наслідком вогнепального поранення потерпілого ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_7 надавав пояснення про те, що у день пригоди інших бригад мисливців поблизу місця події він не бачив і інших пострілів не чув, оскільки 3 листопада 2018 року у колективному полюванні брали участь обмежена кількість осіб, тобто лише мисливці з їхньої бригади.

Всі допитані учасники полювання, включно і потерпілий, стверджували, що вони не зробили на цьому полюванні жодного пострілу, тобто стріляв тільки ОСОБА_7 , що підтверджується об`єктивними даними, які зафіксовані як у протоколах проведених слідчих експериментах з участю свідків і потерпілого, так і під час їх допиту у судовому засіданні.

Підсумовуючи свої висновки суд зазначив про те, що дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, вважає, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

На спростування доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_7 здійснював постріл вгору і не міг влучити у ОСОБА_9 , суд зокрема зазначив про те, після отримання потерпілим ОСОБА_9 вогнепального поранення, ОСОБА_7 на власному автомобілі відвіз потерпілого до лікарні і залишався з ним до того часу, скільки йому надавалася медична допомога.

Проте, що саме постріл обвинуваченого ОСОБА_7 став наслідком вогнепального поранення потерпілого ОСОБА_9 підтверджується показаннями самого потерпілого, який показав, що він був на полюванні з ОСОБА_17 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 . Під час полювання потерпілий йшов з лівого краю, а ОСОБА_20 з правого. Інші хлопці стояли на номерах. Потім пролунав один постріл і рикошетом в око йому попала одна дробина. Під час полювання був здійснений один постріл, це постріл, який здійснив ОСОБА_21 . Вздовж балки росли верби, від яких і пішов рикошет дробу. Потерпілий показав, що лівим оком він не бачить на сто відсотків. Претензій до ОСОБА_7 не було ні тоді, ні під час допиту. У момент пострілу потерпілий і ОСОБА_7 перебували на відстані 30 метрів один від одного. Полювали на голуба вздовж балки. Після пострілу потерпілий відчув затемнення в оці. ОСОБА_7 зразу відвіз його в лікарню для надання першої медичної допомоги. Потерпілий вказав, що у момент пострілу він повернувся до ОСОБА_7 правою стороною. Вони йшли паралельно один навпроти одного. Позаду них інших мисливців не було, всі йшли попереду. Потерпілий показав, що під час полювання між ним та ОСОБА_7 був очерет, тому він не міг його бачити.

Таким чином, як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , як і на правильність кваліфікації його дій за ст. 128 КК України.

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

У зв`язку з цим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у нанесенні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 з необережності, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.

На спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про недостатність доказів, необ`єктивність та поверховість суду у їх дослідженні, помилковість та суперечливість висновків, а також не вмотивованість судового рішення, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти їм, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 є логічними, послідовними щодо обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення протягом усього провадження, у тому числі під час слідчих експериментів, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про те, що постріли у бік ОСОБА_9 могли зробити інші мисливці, які полювали неподалік або сам ОСОБА_9 .

Більш того, сам обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не оспорюють, факт того, що ОСОБА_7 вчинив постріл вгору у напрямку де знаходився ОСОБА_9 за високим очеретом, що інших пострілів не було.

Спростовуться такі доводи і поведінкою самого ОСОБА_7 , який на місці, у присутності інших мисливців, не заперечував що постріл здійснив він і відвіз пораненого ОСОБА_9 до лікарні.

Як правильно зазначив суд у мотивувальній частині вироку, під час полювання з використанням вогнепальної мисливської зброї обвинувачений ОСОБА_7 не мав жодного наміру на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Обвинувачений ОСОБА_7 недостатньо врахував обстановку, в якій здійснювалося полювання, а саме що він приймав участь у колективному полюванні, здійснив постріл у здобич в умовах обмеженої видимості інших учасників полювання, оскільки між ним і потерпілим ОСОБА_9 був високий очерет, а на території проведення полювання росли дерева, що обмежували безпечний сектор стрільби та створювали небезпеку у виді можливого рикошету шроту, мисливці рухалися в одному напрямі, але не дотримувалися однієї лінії (потерпілий рухався попереду обвинуваченого).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , своєчасність, ефективність та повнота проведених слідчих дій, а також результати розслідування, відображають повну картину фактичних обставин цієї справи, які з об`єктивністю свідчать про те, що через необережність обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 отримав вогнепальне поранення ока.

При встановлених судом першої інстанції обставинах цієї справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дії ОСОБА_7 обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ст.128 КК України, як вчинення необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження є неправильними і такими, що не відповідають фактичним обставинами цієї справи, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, констатуються стороною захисту формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ним кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнав наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність у потерпілого претензій майнового та морального характеру.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи характер, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його особу, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, відсутність судимостей, а також відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , як особа не представляє суспільну небезпеку, а тому покарання у виді обмеження волі є необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ст. 128 КК України у виді 1 року обмеження волі є достатнім для його перевиховання та виправлення, в цілому відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд першої інстанції також правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (п.2 ч.1 ст.49 КК України) оскільки строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України закінчився 03 листопада 2021 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , скасування законного та обґрунтованого вироку суду стосовно ОСОБА_7 за ст.128 КК України,

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000911 від 03 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_7 за ст.128 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4