Провадження № 1-кп/204/576/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань в м.Дніпро кримінальне провадження № 0000268, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань19.11.2017, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ставище Київської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді кулеметника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 03.11.2017 року, тобто в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи з прямим умислом, бажаючи назавжди ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, вчинив нез`явлення вчасно на службу з щорічної відпустки без поважних причин до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка на той час знаходилась у АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на місце служби з відпустки, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся та показав про вчинення ним злочину за обставин, встановлених судом. Також обвинувачений показав, що після наданої щорічної відпустки змушений був не повернутися на військову службу у зв`язку з необхідністю догляду за своєю матір`ю, яка є інвалідом дитинства 3-ї групи, одинокою особою та потребувала постійного стороннього догляду. З часом у міському військкоматі дізнався, що відносно нього розпочате кримінальне провадження. Окрім того у лютому 2020 року в нього закінчився контракт на проходження військової служби, тому самостійно до військової частини не повернувся.

За згодою учасників судового провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам справи роз`яснено, що вони в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Таким чином суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисних дій, що виразилася вдезертирстві, тобто нез`явленні на місце служби з відпустки, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 408 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання,суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення кримінального правопорушення в наслідок збігу тяжких сімейних обставин. Наявність таких обставин належним чином підтверджено наданими захисником обвинуваченого медичним висновком про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі на ім`я матері обвинуваченого ОСОБА_6 та копією посвідчення інваліда дитинства 3-ї групи на ім`я ОСОБА_6 .

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд ураховує: суспільну небезпечність та ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, неодружений, раніше не судимий, негативно характеризується за місцем проходження служби та задовільно за місцем проживання.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, наявності кількох пом`якшуючих обставин, суд вважає можливим ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.408КК України із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, ніж передбачено законом у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Проте, зважаючи на вищевикладене в сукупності з характером встановлених конкретних дій винного, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства. З урахуванням наведеного, суд вважає, що справедливим для ОСОБА_5 є покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні вла стивості засудженого, нейтралізує негативні наслідки та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність.

Таке покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів, а застосування у цьому випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що заявлено стороною захисту, не відповідатиме принципам законності та справедливості покарання та не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого. Таким чином підстав для застосування ст.75 КК України суд не вбачає.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 30 серпня 2023 року по день набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення,що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1