06.11.2023
Справа № 331/7155/23
Провадження № 1-кс/331/2062/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача сектору дізнання Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000060 від 21 серпня 2023 , за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором який здійснює процесуальне керівництво, по кримінальному провадженню №0000060 від 21 серпня 2023, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

У провадженні сектору дізнання Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження за № 0000060 від 21 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.190 КК України за фактом скоєння шахрайських дій відносно ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 серпня 2023 року, невідома особа, під приводом надання послуг з покращення умов в інтернет-грі, скориставшись довірою ОСОБА_4 , шахрайським шляхом, заволоділа грошовими коштами в сумі 27600 гривень, які ОСОБА_4 перерахував зі свого банківського рахунку НОМЕР_1 трьома транзакціями на три рахунки з номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . (ЄО № 997)

22 вересня 2023 року на підставі постанови прокурора Мелітопольської окружної прокуратури в Запорізькій області ОСОБА_5 в АТ КБ «Приват Банк» було проведено тимчасовий доступ щодо відомостей стосовно власника банківської картки з № НОМЕР_5 та щодо руху грошових коштів по даній банківській картці. Під час аналізу отриманої під час тимчасового доступу інформації було встановлено, що вказана банківська картка належить гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно виписки по вищевказаній банківській картці було встановлено, що 20.08.2023 року о 19:38 на банківську картку гр. ОСОБА_6 від потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_4 надійшли грошові кошти в сумі 9200 гривень, які в подальшому на інші рахунки та картки переказані не були і станом на 24 серпня 2023 року залишились на банківському рахункугр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , з номером IBAN-рахунку: НОМЕР_3 , що прив`язаний до банківської картки з № НОМЕР_5 . Загальний баланс картки становить 39181 гривень 00 копійок з яких 9200 гривень є об`єктом кримінального правопорушення шахрайства скоєного відносно ОСОБА_4 , а накладення арешту на вказані грошові кошти надасть можливість в подальшому їх використати для відшкодування завданих потерпілому ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-111 від 07.12.2000 року (із змінами та доповненнями) - «арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом».

Відповідно до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.7 ст.170 КПК України арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів і може буди накладений на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.91 КПК України однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні є вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Враховуючи, що грошові кошти в сумі 9200 гривень 00 копійок, які знаходяться на банківському рахунку гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , з номером IBAN-рахунку: НОМЕР_3 , що прив`язаний до банківської картки з № НОМЕР_5 , можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мають всі ознаки речового доказу, а розмір шкоди завданої злочинними діями є обов`язковою обставиною доказування у кримінальному провадженні, відповідно до матеріалів якого є всі підстави вважати, що дане майно, здобуте в результаті вчинення шахрайських дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_4 , а тому тимчасове у встановленому кримінально-процесуальним законом позбавлення права на відчуження зазначеного у клопотанні майна є необхідним для проведення подальшого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що підлягають доказуванню і збереження речових доказів, з метою повного, всебічного встановлення істини по справі.

Дізнавач надав до суду заяву в якій просить слідчого суддю розглядати клопотання за його відсутності, доводи клопотання підтримує в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Так, згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, за змістом вказаних положень закону арешт може бути накладено слідчим суддею на майно, яке є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, враховує: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При дослідженні матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що стороною кримінального провадження, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, доведено наявність правових підстав для накладення арешту на майно, через що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Накласти арешт на грошові кошти в сумі 9200 гривень 00 копійок, які знаходяться на банківському рахунку гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , з номером IBAN-рахунку: НОМЕР_3 , відкритому у АТ КБ «Приват Банк» (МФО: 305299, ), що прив`язаний до банківської картки з № НОМЕР_5 , та заборонити видаткові операції по перерахуванню і зняттю грошових коштів з банківського рахунку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1