КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

особа, щодо якої порушується

питання про екстрадиційний арешт ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ) на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 08.09.2023 задоволено клопотання заступника керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 та застосовано до громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційний арешт строком на 60 днів, тобто до 05.11.2023.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 (ОСОБА_9) подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 (ОСОБА_9) запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, посилаючись на те, що прокурор у відповідності до положень ч. 1 ст. 584 КПК України не мав повноважень на звернення із відповідним клопотанням.

Зокрема, як убачається із копії листа Міністерства Юстиції України № 54520/64734-16-23/12.1.4 від 02.05.2023, доручення на вжиття заходів щодо

_____________________________________________________________________________

Справа № 753/16074/23 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5999/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

застосування екстрадиційного арешту та проведення екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_7 (ОСОБА_9) надано саме Київській міській прокуратурі. Відомості про надання Дарницькій окружній прокуратурі міста Києва таких повноважень відсутні.

Посилання прокурора на те, що Дарницька окружна прокуратура входить в єдину систему прокуратур міста Києва та начебто має повноваження на подання та підтримання клопотання, оскільки ОСОБА_7 (ОСОБА_9) затримано у Дарницькому районі міста Києва, суперечить ст. 584 КПК України та Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, листами від 26.05.2023 та 30.08.2023 саме Київська міська прокуратура доручала вжиття заходів Головному управлінню Національної поліції у місті Києві щодо затримання ОСОБА_7 (ОСОБА_9) та запитувала інформацію щодо ходу виконання такого затримання.

Апелянт звертала увагу на невірне тлумачення слідчим суддею положень ч. 1 ст. 584 КПК України щодо визначення компетенції прокурорів, оскільки вказаною нормою визначається підсудність розгляду такого клопотання.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 (ОСОБА_9) на момент розгляду клопотання прокурора не було затримано, то підлягає застосуванню загальне правило визначення підсудності, передбачене ч. 1 ст. 184 КПК України, а тому клопотання повинно бути подане до суду за місцем розташування Київської міської прокуратури.

Прокурором, всупереч вимог ч. 2 ст. 584 КПК України, до клопотання долучено не всі документи екстрадиційної перевірки, наявні на момент його подання.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 (ОСОБА_9) уникає виконання рішення суду Держави Кувейт, є безпідставним, оскільки про існування даного рішення останній дізнався лише 29.02.2020 під час спроби застосування екстрадиційного арешту, у застосуванні якого слідчим суддею Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2023 було відмовлено.

Захисник зазначила, що ОСОБА_7 (ОСОБА_9) вибув з Держави Кувейт 04.12.2023 до ОАЕ, де перебував до 07.12.2015, звідти вибув до Республіки Індія, а 20.08.2018 прибув до України на підставі відповідно наданої візи України, де був затриманий у зв`язку із наявною карткою Інтерпол Держави Кувейт. При цьому ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23.08.2018 у застосуванні тимчасового арешту щодо нього було відмовлено.

Висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_7 (ОСОБА_9) не здійснює дій щодо оскарження рішення відносно нього, на думку захисника, є помилковими та спростовуються копією запиту від 14.12.2022 до Інтерполу у порядку ст. 36 Статуту Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерполу щодо видалення даних з Інформаційної системи Інтерпол та копією відповіді Комісії контролю за файлами Інтерполу від 21.02.2023.

Слідчим суддею не вірно трактовані заперечення сторони захисту, зокрема щодо наявності підстав для відмови у видачі ОСОБА_7 (ОСОБА_9).

Так, компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію).

Також видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України.

Зазначені обставини підтверджуються наданими слідчому судді клопотанням №2 до Міністерства юстиції України та Київської міської прокуратури від 15.06.2023, відповідями Міністерства юстиції України від 03.07.2023 про проведення екстрадиційної перевірки та здійснення запиту додаткової інформації у Держави Кувейт та відповідями Київської міської прокуратури від 21.06.2023 про долучення клопотання та доданих до нього матеріалів до матеріалів екстрадиційної перевірки.

Україна та Держава Кувейт не мають жодного діючого двостороннього договору щодо співробітництва у сфері правової допомоги.

Захисник зазначала, що запит Держави Кувейт до України щодо екстрадиції та долучені до нього матеріали не відповідають ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 1957 року, в редакції Четвертого протоколу та ч. 6 ст. 588 КПК України, що свідчить про необхідність запиту додаткових матеріалів.

Станом на день подання апеляційної скарги додаткової інформації з боку Держави Кувейт на запит Міністерства юстиції України від 03.07.2023 не надано.

Апелянт вказувала на те, що діяння, яке інкримінується ОСОБА_7 (ОСОБА_9), він не вчиняв, а також на наявність підстав, які свідчать про безпідставне переслідування останнього.

ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ) наразі позбавлений права на оскарження прийнятого у відношенні нього вироку.

На переконання захисника, застосування екстрадиційного арешту до ОСОБА_7 (ОСОБА_9) є надмірним, а тому можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Слідчим суддею не враховано, що до ОСОБА_7 (ОСОБА_9) не застосовувався запобіжний захід в Державі Кувейт, провадження розпочато після того як він покинув її територію, про наявність рішення він дізнався вже в процедурі екстрадиції на території України 29.08.2020 та наразі вживає заходів щодо оскарження його розшуку.

Крім того, ОСОБА_7 (ОСОБА_9) має міцні соціальні зв`язки, з 2018 перебуває на території України на законних підставах, офіційно працевлаштований, займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований як ФОП, перебуває у шлюбі з 22.07.2021 з ОСОБА_12 та має малолітню доньку - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина останнього вагітна другою дитиною.

Також слідчим суддею не перевірено правомірність затримання ОСОБА_7 (ОСОБА_9) та не взято до уваги те, що затримання відбулося без ухвали слідчого судді, на підставі листів від 26.05.2023 та від 30.08.2023 Київської міської прокуратури про доручення вжиття заходів щодо затримання, скерованих Головному управлінню Національної поліції у місті Києві, та доручення Міністерства юстиції України. При цьому в самому протоколі затримання вказано підставою затримання запит Держави Кувейт, що не відповідає дійсності. Разом з тим, Міністерством юстиції України доручено Київській міській прокуратурі вжити заходи щодо застосування екстрадиційного арешту, а не затримання.

Посилання на ст. 208, 582 КПК України, як на підставу затримання, є необґрунтованим, з огляду на те, що вказана особа не вчиняла жодних дій щодо переховування, а також те, що фактично затримання здійснено за адресою проживання особи.

Київською міською прокуратурою не вживалось жодних попередніх заходів щодо виклику ОСОБА_7 (ОСОБА_9) з метою вручення йому клопотання, за наявності його контактних даних та даних захисника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_7 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою "Київський слідчий ізолятор", та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, працівниками Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції України спільно з працівниками Дарницького УП ГУ НП у м. Києві 07.09.2023 о 08 год. 00 хв., в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України, адресою: АДРЕСА_1 затримано громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), який розшукується правоохоронними органами Держави Кувейт для виконання заочного рішення Суду першої інстанції Провінції Ель-Фарванія від 04.05.2017 за ст. 1/240 КК Держави Кувейт.

Як зазначено у клопотанні, до Київської міської прокуратури з Міністерства юстиції України за №30316-23 від 15.05.2023 р. надійшов запит компетентних органів Держави Кувейт про видачу громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), для виконання заочного рішення Суду першої інстанції Провінції Ель-Фарванія від 04.05.2017 за ст. 1/240 КК Держави Кувейт та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.

Відповідно до запиту компетентних органів Держави Кувейт про видачу громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), встановлено, що 24.01.2016 року ОСОБА_14 , громадянин Йорданії, адвокат компанії Boodai Inc. General Trading & Contracting, надав заяву в поліцейський відділок міста Шамія, Держава Кувейт, у якій він звинуватив ОСОБА_7 (ОСОБА_9), який працював менеджером кувейтського ресторану «Eight Six», власником якого є група вищезазначених компаній, у порушенні своїх зобов`язань і крадіжці грошових коштів у розмірі 8061 кувейтський динар та 210 філсів, які є денним прибутком вищезгаданого ресторану.

Цю суму йому передав касир ОСОБА_15 04.12.2015 року для того, щоб ОСОБА_7 (ОСОБА_9) поклав її на рахунок компанії-позивача.

Проте, згідно відомостей у запиті Держави Кувейт, ОСОБА_7 (ОСОБА_9) поклав вищезазначену суму на свій рахунок, після чого узяв мобільний телефон марки «І-Phone», вартість якого становить 200 кувейтських динарів, ноутбук вартістю 500 кувейтських динарів, які йому надав його роботодавець. У той же день ОСОБА_7 (ОСОБА_9) покинув Державу Кувейт.

За вказаним фактом зареєстровано справу за номером 11/2016, м. Шамія проти ОСОБА_7 (ОСОБА_9), який звинувачується у порушенні своїх зобов`язань, відповідно до ст. 1/240 КК Держави Кувейт.

Заочним рішенням Суду першої інстанції Провінції Ель-Фарванія від 04.05.2017 ОСОБА_7 (ОСОБА_9), за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 1/240 КК Держави Кувейт, засуджено до позбавлення волі терміном на два роки. Після відбуття покарання ОСОБА_7 (ОСОБА_9) підлягає депортації за межі держави Кувейт.

Іноземною стороною надано витяги статті з Кримінального кодексу, яка інкримінуються ОСОБА_7 (ОСОБА_9). Іноземною стороною поінформовано про належність ОСОБА_7 (ОСОБА_9) до громадянства Республіки Індія.

Інкриміноване компетентними органами Держави Кувейт ОСОБА_7 (ОСОБА_9) правопорушення, передбачене ст. 1/240 КК Держави Кувейт, як зазначено прокурором, є екстрадиційним, оскільки відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 2 ст. 191 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем), за яке передбачено покарання на строк понад 1 рік позбавлення волі.

Згідно наданих документів строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не закінчився.

08.09.2023 заступник керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва із клопотанням про застосування до громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ) екстрадиційного арешту до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та здійснення фактичної передачі компетентним органам Держави Кувейт.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 08.09.2023 задоволено клопотання заступника керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 та застосовано до громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), екстрадиційний арешт строком на 60 днів, тобто до 05.11.2023.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 584 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу, слідчий суддя дотримався норм КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 екстрадиційного арешту, виходячи з того, що останній розшукується компетентними органами Держави Кувейт для виконання заочного рішення Суду першої інстанції Провінції Ель-Фарванія від 04.05.2017 за ст. 1/240 КК Держави Кувейт

Як убачається із матеріалів клопотання, до Київської міської прокуратури з Міністерства юстиції України надійшов запит за №30316-23 від 15.05.2023 від компетентних органів Держави Кувейт про видачу громадянина Республіки Індія ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), для виконання заочного рішення Суду першої інстанції Провінції Ель-Фарванія від 04.05.2017 за ст. 1/240 КК Держави Кувейт та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.

Як зазначено прокурором під час апеляційного розгляду, екстрадиційна перевірка на даний час закінчена, та 19.09.2023 Київською міською прокуратурою направлено до Міністерства юстиції України матеріали екстрадиційної перевірки та висновок, складений за її результатами.

Врахувавши характеризуючі дані про ОСОБА_7 , який є одруженим з громадянкою України, має посвідку на постійне місце проживання на території України, має постійне місце проживання в м. Києві, має доньку, 2022 року народження, а також ту обставину, що ОСОБА_7 ухиляється від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції Провінції Ель-Фарванія Держави Кувейт у вигляді двох років позбавлення волі, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про те, що вказана особа, перебуваючи на волі, може переховуватися від компетентних органів як України, так і іноземної держави, а відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження застосування екстрадиційного арешту, належним чином дослідив матеріали провадження, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що екстрадиційний арешт ОСОБА_7 є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам ОСОБА_7 переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Держави Кувейт.

Будь яких обставини, які б відповідно до вимог ст. 585 КПК України, давали підстави для відмови у застосуванні відносно ОСОБА_7 екстрадиційного арешту, або застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, колегією суддів не встановлено.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просив скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апелянта про те, що прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва у відповідності до положень ч. 1 ст. 584 КПК України не мав повноважень на звернення із відповідним клопотанням, оскільки доручення на вжиття заходів щодо застосування екстрадиційного арешту та проведення екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_7 надано саме Київській міській прокуратурі, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки положеннями КПК України не передбачено таких наслідків у випадку звернення із клопотанням прокурора окружної прокуратури.

Посилання апелянта на те, що оскільки ОСОБА_7 (ОСОБА_9) на момент розгляду клопотання прокурора не було затримано, то підлягає застосуванню загальне правило визначення підсудності, передбачене ч. 1 ст. 184 КПК України, а тому клопотання повинно бути подане до суду за місцем розташування Київської міської прокуратури, не грунтуються на вимогах закону.

Порядок видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція), у тому числі порядок застосування екстрадиційного арешту, врегульовано спеціальними нормами КПК України, які містять у Главі 44 КПК Розділу ІХ.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. Прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту

Положеннями 1 ст. 584 КПК України зазначено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Як убачається із даних протоколу затримання від 07.09.2023, цього ж дня ОСОБА_7 затримано працівниками ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведеного, клопотання прокурора про екстрадиційний арешт ОСОБА_7 підлягає розгляду Дарницьким районним судом міста Києва, та колегією суддів не встановлено порушення слідчим суддею вимог підсудності під час розгляду даного клопотання.

При цьому, та обставина, що відносно ОСОБА_7 не було застосовано тимчасовий арешт до моменту звернення прокурора із клопотанням про застосування щодо нього екстрадиційного арешту, не може бути підставою для застосування у даному випадку правил підсудності, визначених положеннями ч. 1 ст. 184 КПК України, які не підлягають застосуванню щодо осіб, які розшукуються іноземною державою у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Доводи захисника у апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 не ухилявся від виконання рішення суду Держави Кувейт, та не вчиняв інкриміновані йому вказаною державою злочини, не впливають на правильність висновків слідчого судді, враховуючи, що згідно положень ч. 6 ст. 584 КПК України, при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Крім того, як убачається з ч. 1 ст. 587 КПК України, екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною обласною прокуратурою. Питання наявності визначених ч. 1 ст. 589 КПК України підстав для відмови у видачі (екстрадиції) особи іноземній державі, встановлюються центральним органом України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки.

Посилання апелянта на те, що затримання ОСОБА_7 відбулося без ухвали слідчого судді, на підставі листів від 26.05.2023 та від 30.08.2023 Київської міської прокуратури про доручення вжиття заходів щодо затримання, скерованих Головному управлінню Національної поліції у місті Києві, та доручення Міністерства юстиції України, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки положеннями ст. 582 КПК України не передбачено вимог про постановлення ухвали слідчим суддею для можливості затримання особи, яка розшукується іноземною державою у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання було враховано усі дані про особу ОСОБА_7 (ОСОБА_9), на які посилається захисник в апеляційній скарзі, проте такі відомості не є достатньою підставою для відмови у застосуванні щодо нього есктрадиційного арешту або застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень вимог ст. 584 КПК Україні при розгляді клопотання, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та відмови у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) ОСОБА_7 .

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ) залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3