ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3129/23 Справа № 216/852/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженої ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 серпня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої щодо зарахування до строку покарання часу попереднього ув`язнення відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останній раз вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2016 року за ч. 2 ст. 309, ст.ст. 75, 76 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

засудженої за вироком Дніпровського апеляційного суду від 05.12.2019 за ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 щодо зарахування до строку покарання часу попереднього ув`язнення із такого співвідношення, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням відбуття покарання у виді позбавлення волі. В обґрунтування свого рішення суд 1-ї інстанції послався на те, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення 10.12.2018, тобто після змін, внесених у ч. 5 ст. 72 КК України законом «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 №2046-VIII. Заходи попереднього ув`язнення до 10 грудня 2018 року, тобто до моменту затримання, до ОСОБА_8 не застосовувалися, тому остання не є суб`єктом, на якого поширюється дія ч. 5 ст. 72 КК (у редакції закону №838-VIII), що діяла станом на 20.06.2017.

Не погодившись з рішенням суду 1-ї інстанції, засуджена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 серпня 2023 року скасувати, оскільки вона є інвалідом третьої групи, у зв`язку з чим отримувала кваліфіковану допомогу у медичному закладі, просить час її знаходження у медичних закладах під час відбування покарання у виді позбавлення волі зарахувати виходячи із співвідношення, що один день знаходження у медичному закладі відповідає двом дням відбуття покарання у виді позбавлення волі.

Вислухавши пояснення засудженої та її захисника, які, кожен окремо, просили оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції скасувати та зарахувати до строку покарання час попереднього ув`язнення, прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу засудженої без задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду залишенню без змін, виходячи з наступного:

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що за вироком Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком Дніпровського апеляційного суд 5 грудня 2019 року вирок місцевого суду від 24 вересня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасовано в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. В решті вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 2 лютого 2021 року вирок Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2019 року щодо засудженої ОСОБА_8 залишено без змін, касаційну скаргу засудженої ОСОБА_8 без задоволення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, засуджена ОСОБА_8 звернулась до суду з клопотанням про перерахування їй строку попереднього ув?язнення в відповідності до порядку передбаченого Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 838-VІІІ встановлено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

З 21.06.2017 набрали чинності зміни до ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України, внесені законом «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 №2046-VIII, відповідно до яких термін попереднього ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку день за день або за правилами, передбаченими в ч. 1 ст. 72 КК.

Таким чином, лише якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягають правила ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі (тобто застосовується співвідношення - одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дня відбуття покарання у виді позбавлення волі).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення 10 грудня 2018 року, тобто після змін, внесених у ч. 5 ст. 72 КК України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до засудженої ОСОБА_8 заходи попереднього ув`язнення до 10 грудня 2018 року, тобто до моменту затримання, не застосовувалися.

Таким чином, суд 1-ї інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_8 про зарахування в час відбування покарання попереднього ув`язнення у співвідношенні один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням відбуття покарання у виді позбавлення волі, як таких, що не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів звертає увагу, що не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання, а також термін слідування під вартою засудженої особи із установи виконання покарань до слідчого ізолятора, пов`язане з розглядом інших питань щодо виконання вироку та відбуття покарання, в тому числі і для ознайомлення з матеріалами справи.

Діючим законодавством також не передбачено будь-яке кратне зарахування часу знаходження засудженої на лікуванні в медичних закладах під час відбування покарання у виді позбавлення волі в строк цього покарання.

У зв`язку із чим, підстав для задоволення апеляційної скарги засудженої ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404-419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 серпня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 щодо зарахування до строку покарання часу попереднього ув`язнення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4