ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11/803/10/23 Справа № 235/3465/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м.Кривий Ріг

28.06.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу прокурора Селидівського відділу Покровської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , та підсудного ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області яким підсудного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає в АДРЕСА_1

визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України, та на підставі ч. 2 ст. 57 КК України ухвалено не призначати засудженому покарання.

за участю прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком підсудного ОСОБА_7 (далі підсудного) визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України, та на підставі ч. 2 ст. 57 КК України ухвалено не призначати засудженому покарання.

Вирок оскаржено прокурором який в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 467, ч. 2 ст. 371 КПК України (в ред. 1960р.) через застосування кримінального закону, яки не підлягав застосуванню, оскільки при призначенні покарання підсудному (не призначення покарання у виді виправних робіт), неможливо керуватись ч. 2 ст. 57 КК України, цією нормою передбачені підстави для незастосування такого виду покарання, а не підстави для непризначення покарання;

- підкреслює, що щодо підсудного до оскаржуваного вироку зостановлювались три вироки, останній з яких був скасований з підстав порушення судом вимог ст. 375 КПК України (в ред. 1960р.) невірне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки попередній вирок щодо підсудного був скасований не з підстав необхідності застосування закону про більш тяжкий злочин, або необхідності застосування більш тяжкого покарання;

- вказує, що при призначенні підсудному покарання суд помилково застосував положення ст. 57 КК України, без врахування п. 12 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме, що виправні роботи призначають тільки працюючим за місцем роботи засуджених, проте підсудний не працює;

- зазначає, що відповідно до п. 7 ч. 8 вказаної вище постанови ПВСУ, суд не вправі перейти до більш м`якого покарання у випадках, коли санкцією закону передбачені лише такі покарання, які з огляду на вік чи стан особи не можуть бути до неї застосовані; в таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання, санкція ч. 1 ст. 122 КК свідчить про те, що засудженому не можливо призначити жодне з покарань;

- зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України не може бути за вироком суду звільнений від покарання на підставах передбачених ст. 49 КК України, оскільки призначення засудженому покарання в даному випадку є неможливим, тому й застосування ч. 5 ст. 57 КК України при звільненні від покарання є необґрунтованим;

- прохає вирок змінити, а саме виключити з його резолютивної частини посилання на ч. 2 ст. 57 КК України щодо непризначення засудженому покарання, викласти резолютивну частину в такій редакції: ОСОБА_7 визнати винуватим в учиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та звільнити засудженого від покарання.

В апеляційній скарзі засуджений:

- вказує, що він у повному обсязі не згоден з вироком суду, оскільки суд фактично повторив постанову органу досудового розслідування про притягнення його в якості підсудного, обвинувальний висновок та попередній вирок щодо нього, та суд зробив висновок, що його винуватість доведена показаннями потерпілого, свідків письмовими доказами;

- вважає, що у вироку на надано правової оцінки, що за вчинений злочин йому було призначено покарання, яке він фактично відбув у повному обсязі;

- зазначає, що на протязі досудового та судового слідства він давав показання, які відповідають дійсності, проте потерпілий та свідки ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також свідок ОСОБА_13 надали різні показання щодо кількості заподіяння ним особисто потерпілому ударів та з фактичних обставин справи;

- вказує, що потерпілий не оскаржив постанову про відмову у притягненні до кримінальної відповідальності його дружини та сина;

- вказує, що потерпілий у травні 2011р. пояснив лікарю неврологу, що 28.04.2011р. був побитий руками та ногами по голові та тулубу, при цьому він неодноразово втрачав свідомість, проте потерпілий не надав таких показань при проведенні досудового розслідування та в суді; крім того потерпілий надав показання щодо механізму заподіяння йому ударів, які на думку підсудного, протирічять логіці та здоровому глузду; крім того у висновку СМЕ зазначені тілесні ушкодження у потерпілого на обличчі з правого боку, проте механізм нанесення та отримання тілесних ушкоджень при цьому не зазначений;

- зазначає, що потерпілий та свідки з його боку взагалі заперечували конфлікт потерпілим та мешканцями будинку АДРЕСА_2 , проте інші свідки підтвердили наявність конфлікту, при цьому орган досудового слідства, суд не усунули протиріччя, щодо події злочину між показаннями потерпілого, свідків з його боку, та їх показання, які вони надали в квітні 2011р. органу дізнання та прокуратурі, оскільки всі зазначені свідки прямо чи непрямо пов`язані з підприємницькою діяльністю потерпілого;

- вказує, що показання потерпілого, що він не влаштовував сварок з мешканцями будинку АДРЕСА_3 та не висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою спростовуються показаннями свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які при проведенні досудового розслідування та в суді дали непослідовні показання щодо фактичних обставин справи; - наголошує, що саме сварка потерпілого з мешканцями будинку АДРЕСА_3 , неможливість проїзду автомобіля з товаром до магазину з причини стоянки автомобілю підсудного призвели до того, що потерпілий не став слухати його особистих зауважень з приводу руйнування вантажним автомобілем каналізаційних стоків, та що товар можливо розвантажити в іншому місці, крім того потерпілий до події в присутності свідків погрожував йому побиттям з цього приводу;

- вважає, що після вказаних вище погроз потерпілий в день події умисно першим побив його, особисто заподіявши при цьому легкі тілесні ушкодження з причини, зазначеної вище, що підтверджується численними письмовими доказами, а також показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 висновком СМЕ, протоколом відтворення обстановки та обставин події з фототалицями;

- вважає достовірними показання свідка ОСОБА_22 щодо фактичних обставин справи; попередній вирок щодо нього спростував позицію потерпілого про виникнення у підсудного тілесних ушкоджень показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 висновком СМЕ, крім того потерпілим не було оскаржено постанову суду від 17.11.2017р., оскільки він особисто в липні 2017р. прохав кримінальну справу за ст. 125 КК України щодо ОСОБА_24 закрити;

- вказує, що він не згоден з висновком суду, у нього були відсутні підстави для застосування необхідної оборони, оскільки потерпілий прийшов на місце події з чотирма особами - свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_25 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 ;

- вважає, що свідок ОСОБА_13 обмовила його, надавши показання, що бачила як під час конфлікту підсудний двічі наніс удари руками в область обличчя потерпілого, оскільки зазначений свідок не могла в цей час бути присутня під час події заявляла брату дружини при припиненні їх відносин, що він та його дружина пожалкують про це, він особисто з дружиною до останнього підтримували стосунки із свідком та її батьками, після дачі нею показань проти нього, показання цього свідка є брехливими;

- зазначає, що свідок ОСОБА_26 очевидцем конфлікту не був, показав що у потерпілого було розбита губа, з неї йшла кров, потерпілий скаржився на головний біль, його нудило, були помітна координація руху, погано орієнтувався у просторі, його завели під руки до лікарні, проте ці показання протирічять тому, що потерпілий після надання медичної допомоги повернувся на місце події, викликав працівників ДАЇ, самостійно сфотографував автомобіль підсудного, після прибуття слідчо-оперативної групи надав пояснення про подію отримав направлення до СМЕ;

- вказує, що свідок ОСОБА_15 надала суперечливі показання щодо обставин події, спочатку вона показала, що бачила як потерпілий ударив підсудного, як приїхали працівники поліції, а потім показала, що не бачила цього, оскільки пішла додому;

- вважає. що свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , співробітники поліції, показали тільки обставини виїзду на місце події та не могли через тривалий час пам`ятати про наявність тілесних ушкоджень у потерпілого;

- вказує, що лікар у 19.40 год. надавав медичну допомогу потерпілому 10 хвилин, проте потерпілий зазначив, що підсудний його побив о 18.30 год., тому невідомо місце його перебування на протязі години;

- зазначає, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які підтверджують його винуватість у вчиненні злочину, проте свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_30 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 підтверджують його невинуватість у вчиненні злочину;

- вважає, що між трьома судово-медичними документами про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень є протиріччя, які органом досудового розслідування та судом не усунуті, проте суд прийняв ці докази на підтвердження винуватості підсудного, вони також не встановлено, якими хворобами страждав потерпілий до події, амбулаторна карта потерпілого не досліджувалася при проведенні СМЕ, всі висновки СМЕ є неповними, відомості до них внесені частково, невірно вказано ступінь тяжкості заподіяних потерпілому ушкоджень, не відображені результати СКТ головного мозку потерпілого, не врахований стан здоров`я потерпілого, його вік, не була призначена комісійна СМЕ щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, що важливо для кваліфікації дій підсудного.

- не згодний з вироком суду з усіма стягненнями з нього на користь потерпілого;

- вважає, що суд безпідставно стягнув з нього на користь потерпілого вартість проїзду в вагоні купе у розмірі 131,74грн., оскільки стягненню підлягають витрати на проїзд у плацкартному вагоні;

- вказує, що суд необґрунтовано дійшов висновку, що перебування потерпілого на лікуванні в санаторії в період з 05.02.2012р. по 24.02.2012р. (19 днів) підтверджується квитанцією по оплаті, випискою з амбулаторної картки, проїзним документом, проте довідці з Новогродівської лікарні від 19.02.2012р. на дав правової оцінки, оскільки потерпілий до події з 2005р. страждав хронічними захворюваннями неврологічного характеру, та суду не були надані документи, які підтвердили б лікування в санаторії саме травми, отриманої в день події;

- зазначає, що в липні 2011р. потерпілий також отримав велику травму голови, що було встановлено судом, тому суд не з`ясував питання, яку травму лікував потерпілий в санаторії отриману під час події в квітні, чи в липні 2011р.;

- зазначає, що суд при оцінці доказу - виписки з амбулаторної картки хворого потерпілого, фактично визнав необхідність санаторно-курортного лікування потерпілого, проте в цій картці вказано тільки про рекомендації такого лікування, при цьому суд підмінив термін «рекомендація» терміном «необхідність», при тому що у виписці зазначений ряд захворювань, які не відображені у висновку СМЕ 17.01.2012р.;

- вважає, що потерпілий не надав суду доказів на підтвердження позовних вимог, тому рішення суду в цій частині є незаконними та необґрунтованими;

- вказує, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України не доведені, в його діях відсутній склад злочину тому не підлягають задоволенню вимоги потерпілого про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 5000грн.;

- зазначає, що також не згодний з рішенням суду про стягнення на користь потерпілого витрат на правову допомогу у розмірі 42000грн., оскільки відсутній правовий аналіз суду змісту квитанції до прибуткового касового ордеру, при цьому суд не зазначив у вироку, яким чином була проведена зазначена оплата, на надав юридичної оцінки договору про надання юридичних послуг від 17.02.2012р. та додаткових угод до нього;

- вважає, що потерпілий особисто не проходив лікування в санаторії, а замість нього зазначене лікування міг проходити його брат, оскільки дати квитанції по оплаті правовій допомоги датовані лютим 2012р., а саме в той час, коли потерпілий знаходився в санаторії;

- вказує, що потерпілий та захисник не надали суду докази щодо збору доказів, опитування свідків, підготовки цивільного позову що зазначені в квитанції про оплату правової допомоги від 20.02.2012р., оскільки захисник ОСОБА_31 не могла знайомитись з кримінальною справою, не опитувала свідків, не готувала цивільний позов, тому дані у квитанції від 20.02.2012р. не відповідають дійсності, та були відсутні підстави для стягнення на користь потерпілого 5000 грн;

- вказує, що квитанції, надані в копіях, проте суд зобов`язаний був оглянути оригінали квитанцій, зазначені квитанції є тільки доповненням до прибуткового касового ордеру, який не був наданий суду та ним не вивчався;

- вважає, що сторони договору та додаткової угоди №1 не надали суду акт про кількість годин про надання правової допомоги, також не надали перелік правових послуг за період 26.02.2012-08.06.2016р., та суд взагалі не надав оцінку зазначеній додатковій угоді, та не вказав його у вироку, як обґрунтування позову потерпілого в частині стягнення з нього витрат на правову допомогу.

- вважає, що строки додаткової угоди №3 не надали суду розрахунок роботи захисника у суді апеляційної інстанції у розрахунку 2000 грн. за судовий день;

- вказує, що зазначена справа тривалий час розглядалась у суді , потерпілий та його захисник заявляли клопотання про відкладення справи слухання, в матеріалах справах містяться численні документи про відкладення справи у зв`язку з відпустками та відрядженнями суддів, про те суд поклав на нього обов`язки відшкодувати витрати потерпілому на правову допомогу, виходячи з періоду до розгляду справи у суді, незважаючи на те, що тривалість розгляду справи була обумовлена неналежною поведінкою потерпілого та його представника;

- вважає, що висновки суду з фактичних обставин справи не відповідають їм, судове слідство проведено неповно та не всебічно, докази по справі є вкрай суперечливими, цивільний позов задоволений незаконно;

- прохає вирок скасувати та надіслати кримінальну справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Про дату, час та місце судового розгляду підсудний повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечив проти задоволення апеляційної скарги підсудного, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та залишення без задоволення апеляційної скарги підсудного за таких підстав.

Оскаржуваним вироком підсудного визнано винуватим у тому, що він 28.04.2011р. приблизно о 18:00год. на автомобілі ГАЗель, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував за дорученням, приїхав за місцем свого проживання до буд. АДРЕСА_4 , де припаркував автомобіль на проїзній частині двору, чим позбавив можливості проїзду по двору інших автомобілів. В цей час у двір буд. АДРЕСА_4 прийшов потерпілий ОСОБА_24 , який почав висловлювати своє незадоволення обвинуваченому через те, що через припаркований ним автомобіль ГАЗель, вантажні автомобілі, що поставляють товар в належний йому магазин «Центральний», який розташований в буд. № 36 по вул. 40 років Жовтня, не можуть під`їхати до магазину. На цьому ґрунті між підсудним та потерпілим відбулася словесна сварка, під час якої підсудний на ґрунті неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень почав бити потерпілого, наносячи йому удари руками в область голови і тільки після зауважень громадян, що знаходилися у дворі, підсудний припинив свої дії. В результаті дій підсудного потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забою з набряком м`яких тканин правої половини обличчя та верхньої губи, що супроводжувалися забоєм головного мозку, двосторонньої посттравматичної сенсорної приглухуватості, посттравматичної диплопії справа, які, за висновком судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я.

Дії підсудного кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідки передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Підсудному на підставі ч. 2 ст. 57 КК України не призначене покарання.

Стягнуто з підсудного на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 8396,74грн., моральну шкоду у розмірі 5000грн., витрати на правову допомогу 42000грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою прокурора Донецької області В.Вишинського від 15.12.2011р. було порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_7 за фактом спричинення ним тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_24 28.04.2011р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (ст. 94, 97, 98, 130 227 КПК України 1960р.)

(а.с. 1 т. 1)

28.04.2011р. до органів міліції в м. Новогродівка Донецької області звернувся ОСОБА_24 із заявою про прийняття заходів до ОСОБА_7 , який в цей день приблизно о 19:00год. заподіяв йому тілесні ушкодження шляхом нанесення кількох ударів в область обличчя.

(а.с. 11 т. 1)

Постановою помічника Селидівського міжрайонного прокурора ОСОБА_32 від 17.05.2011р. у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_7 за ст. 296 КК України відмовлено, оскільки в його діях відсутнє грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та його дії були направлені на заподіяння легких тілесних ушкоджень, в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 125 КК України, проте дана подія не має особливого суспільного значення, ОСОБА_24 не має ніякої залежності від ОСОБА_7 , тому свої законні інтереси можу захистити самостійно, у зв`язку з чим відсутня підстава для порушення кримінальної справи за ст. 125 КК України прокурором.

(а.с. 26 т. 1)

Постановою Селидівського міжрайонного прокурора від 14.09.2011р. вказана вище постанова від 17.05.2011р. скасована для проведення додаткової перевірки та надання оцінки про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину за ст. 122 КК України.

(а.с. 28 т. 1)

Згідно акту судово-медичного дослідження № 143 від 01.06.2011р. у ОСОБА_24 виявлені забій з набряком м`яких тканин правої половини обличчя та верхньої губи, забита рана верхньої губи, що супроводжувалася забоєм головного мозку, двобічної посттравматичної сенсоневральної приглухуватості, посттравматичної диплопією справа, які були спричинені можливо в зазначений строк від дії тупих предметів, та такі, що викликані тривалий розлад здоров`я, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

(а.с. 44-45 т.1)

Згідно акту комісійного судово-медичного дослідження від 28.09.2011р. № 504 ОСОБА_24 дією тупих предметів були заподіяні забій з набряком м`яких тканин правої половини обличчя та верхньої губи, забійна рана слизової оболонки верхньої губи, забій головного мозку 1 ступеню, що могло мати місце в зазначений строк і відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я.

(а.с. 50-51 т. 1)

Постановою слідчого від 29.12.2011р. ОСОБА_24 визнаний потерпілим та надав показання, що 28.04.2011р. о 18:00год. в м. Новогродівка, по вул. 40 років Жовтня Донецької області між ним та ОСОБА_7 відбувся конфлікт з причини перекриття автомобілем ОСОБА_7 під`їзду до складу його магазину. В ході конфлікту син та дружина ОСОБА_7 обхватили його особисто руками за тулуб, чим виключили можливість відійти від ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_7 наніс йому один удар кулаком в область правої щоки та губи, а потім наніс повторний удар кулаком в область правої скроні, від цього удару він особисто втратив свідомість, що відбувалося далі, йому не відомо. Після того, як він прийшов до тями, хтось кричав щоб ОСОБА_7 припинив його бити. Хлопець та жінка його відпустили, та він пішов, у нього запаморочилося в голові, після цього брат відвіз його до лікарні. Він особисто не наносив ОСОБА_7 ніяких ударів.

(а.с. 53-55 т.1)

Аналогічні показання з фактичних обставин справи потерпілий надав в суді першої інстанції.

(а.с. 237 т. 5)

Свідок ОСОБА_9 при проведенні попереднього розслідування 03.01.2012р. показав, що він працював водієм в ЧП «Лобанова», 28.04.2011р. розвозив товар в магазини м. Новогродовка, коли привіз товар до магазину ОСОБА_24 , то проїзд став неможливий через те, що на дорозі стояв автомобіль ОСОБА_7 , який перешкоджав проїзду. Він зателефонував ОСОБА_24 і повідомив, що не може проїхати до складу магазину. Через деякий час приїхав ОСОБА_24 та попрохав ОСОБА_7 , з яким були хлопець та жінка, прибрати авто, оскільки це заважало проїзду автомобіля та розвантаженню товару. У відповідь ОСОБА_7 почав кричати, після чого наніс ОСОБА_24 один удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_24 . До ОСОБА_7 підбіг хлопець та відвів його вбік. ОСОБА_24 після удару присів та тримався за обличчя, після чого прийшов його брат та забрав його. ОСОБА_24 ОСОБА_7 ударів не наносив. При цьому були присутніми працівники ПП «Лобанова» ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25

(а.с. 61-62 т. 1)

Додатково допитаний в якості свідка на досудовому слідстві 11.07.2012р. ОСОБА_9 надав аналогічні показання, додавши що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не наносили ударів потерпілому.

(а.с. 39-40 т.2)

Свідок ОСОБА_9 підтвердив вказані вище показання в суді першої інстанції.

(а.с. 238 т. 5)

Аналогічні показання при попередньому розслідуванні 12.01.2012р. надав свідок ОСОБА_10

(а.с. 70-71 т.1)

Додатково допитаний в якості свідка на досудовому слідстві 11.07.2012р. ОСОБА_10 надав аналогічні показання, додавши що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не наносили ударів потерпілому.

(а.с. 36-37 т. 2)

Свідок ОСОБА_19 при проведенні попереднього розслідування 04.01.2012р. показала, в день події знаходилася біля під`їзду будинку, де знаходилось авто ОСОБА_7 , та бачила як з цієї причини вантажне авто не могло проїхати та уїхало. Приблизно о 18:30год. до двору прийшов ОСОБА_24 став кричати, та коли з будинку вийшли ОСОБА_7 разом з дружиною та сином, ОСОБА_33 підбіг до нього та наніс ОСОБА_7 один удар рукою в область обличчя, від якого ОСОБА_7 зробив кілька кроків назад, та в цей час між ними стала дружина ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_24 пішов. Чи наносив ОСОБА_7 удари ОСОБА_24 вона не бачила.

(а.с. 64-65 т. 1)

Додатково допитана в якості свідка на досудовому слідстві 10.07.2012р. ОСОБА_19 надала аналогічні показання.

(а.с. 13-14 т.2)

Аналогічні показання надала при проведенні попереднього розслідування 10.01.2011р. свідок ОСОБА_34

(а.с. 67-68 т. 1)

Додатково допитана в якості свідка на досудовому слідстві 10.07.2012р. ОСОБА_34 надала аналогічні показання.

(а.с. 15-16 т. 2)

Свідок ОСОБА_17 при проведенні попереднього розслідування 17.01.2012р. показала, що є дружиною ОСОБА_7 , 28.04.2011р. приблизно о 17:30год. та бачила як мешканці будинку не пропускали вантажний автомобіль до магазину ОСОБА_24 , який знаходився в будинку. Потім підійшов ОСОБА_24 почав голосно кричати, висловлюватись нецензурною лайкою. В цей час до нього підійшли сусіди ОСОБА_19 та ОСОБА_34 та почали розмовляти. Вона про це розповіла чоловіку ОСОБА_7 , та вони разом вийшли на вулицю до свого автомобіля. ОСОБА_24 підійшов до них та почав кричати на чоловіка з приводу того, що його автомобіль не дав змоги проїхати вантажному авто з товаром до магазину ОСОБА_24 , а потім наніс чоловікові один удар відкритою долонею в обличчя. Вона встала між ними та попрохала ОСОБА_24 припинити протиправні дії щодо її чоловіка, після чого він пішов. Вони теж з чоловіком пішли до дому, їй відомо, що потім приїхали працівники поліції з цього приводу. Наступного дня чоловік звернувся до лікарні та повідомив, що тілесні ушкодження отримав з власної необережності.

(а.с. 73-74 т. 1)

Додатково допитана в якості свідка на досудовому слідстві 10.07.2012р. ОСОБА_17 надала аналогічні показання, додавши, що ні вона особисто, ні син не наносили ударів потерпілому.

(а.с. 21-24 т.2)

Допитаний в якості підозрюваного 14.01.2012р. ОСОБА_7 показав, що в квітні до нього на роботу приїхав потерпілий з братом та погрожували йому фізичною розправою, оскільки він у дворі будинку, де розташований магазин потерпілого, наклав люки та автопокришки,щоб водії вантажних автомобілів не могли до нього під`їхати.

28.04.2011р. приблизно о 19год. він перебував дома, та побачив що біля загородження знаходився ОСОБА_24 та мешканці будинку, які не давали вантажівці проїхати через загородження. Він вийшов на вулицю та побачив що в його напрямку йде потерпілий та висловлюється на його адресу нецензурною лайкою, він намагався його заспокоїти, на що ОСОБА_24 наніс йому правою рукою долонею удар в ліву сторону обличчя, від якого він зробив один крок назад, між ними стала його дружина, до них підійшли ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та почали заспокоювати, ОСОБА_24 припинити протиправні дії. ОСОБА_24 продовжував висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, після чого пішов з місця події.

Він особисто звернувся до лікарні за фактом заподіяння йому тілесного ушкодження, але лікарю повідомив, що отримав тілесні ушкодження з особистої необережності, оскільки не думав що ОСОБА_36 звернеться до лікарні. Заяву до міліції він особисто написав через декілька днів.

Він не наносив ніяких ударів ОСОБА_24 , проте міг його зачепити, коли відмахнувся від нього, коли ОСОБА_24 наніс йому удар в область обличчя.

(а.с. 84-86 т. 1)

Допитаний в якості підсудного 10.02.2012р. ОСОБА_7 на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань щодо себе, прохав взяти до уваги його показання у якості підозрюваного.

(а.с. 143 т.1)

При відтворенні обставин та обстановки події 29.01.2012р. підозрюваний ОСОБА_7 у присутності захисника та двох понятих підтвердив свої показання, надані ним в якості підозрюваного, та показав на місці події спосіб нанесення ОСОБА_24 йому особисто удару правою розкритою долонею в область обличчя, на що він особисто лівою рукою відмахнувся від ОСОБА_24

(а.с. 108-114 т.1)

З протоколу очної ставки між потерпілим та підозрюваним від 29.01.2012р.вбачаєтсья, що потерпілий підтвердив свої показання щодо обставин події, наданими ним при допиті в якості потерпілого, а підозрюваний підтвердив свої показання щодо обставин події, надані ним у якості підозрюваного.

(а.с. 118-122 т. 1)

Відповідно до висновку СМЕ № 143/1 від 17.01.2012р. при зверненні за медичною допомогою у ОСОБА_24 були виявлені забій з набряком м`яких тканин правої половини обличчя та верхньої губи, забита рана верхньої губи, що супроводжувалися забоєм головного мозку, двосторонньої посттравматичної сенсорної туговухості, посттравматичної диплопією праворуч, які були заподіяні йому можливо у вказаний строк, можливо при вказаних в постанові обставинах, дією тупих предметів, і, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. На момент огляду у потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Всі виявлені при зверненні за медичною допомогою у ОСОБА_24 тілесні ушкодження локалізовані в області його голови, та оскільки вони супроводжувалися забоєм головного мозку, розцінюються в сукупності, як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

(а.с. 92 т. 1)

Висновком СМЕ № 23 від 01.02.2012р. підтверджується, що при зверненні за медичною допомогою у ОСОБА_7 був виявлений один забій з набряком м`яких тканин обличчя в області нижньої щелепи зліва, що супроводжувався струсом головного мозку, який був заподіяний йому можливо у вказаний строк, можливо при вказаних у постанові обставинах, дією тупого предмету та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

(а.с. 95-96 т. 1)

Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.01.2012р. підтверджується, що при проведенні досудового розслідування він показав, що 28.04.2011р., приблизно в 18:3год. проходив в дворі будинку АДРЕСА_4 , та побачив що біля будинку стоїть автомобіль з продуктами харчування, водій ОСОБА_37 повідомив, що не може розвантажити товар у магазині у зв`язку з тим що інший автомобіль перекрив проїзд до скдладського приміщення магазину. В цей час до двору підійшов ОСОБА_24 з під`їзду вийшов ОСОБА_7 , незнайомий парубок та жінка. Павлик почав кричати на ОСОБА_24 , що не дозволить розвантажити, висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою, а потім наніс ОСОБА_24 один удар в область обличчя, від якого ОСОБА_24 відійшов від нього за кут будинку, присів навколішки та тримався за обличчя, ОСОБА_24 на адресу ОСОБА_7 нецензурною лайкою не висловлювався, ударів не наносив.

(а.с. 98-99 т. 1)

Додатково допитаний в якості свідка на досудовому слідстві 16.07.2012р. ОСОБА_11 надав аналогічні показання

(а.с. 53-54 т. 2)

Свідок ОСОБА_11 вказані вище показання підтвердив в суді першої інстанції.

(а.с. 239 т. 5)

Аналогічні показання при проведенні досудового розслідування 21.01.2012р. надав свідок ОСОБА_38

(а.с. 100-101 т. 1)

Додатково допитаний в якості свідка на досудовому слідстві 10.07.2012р. ОСОБА_25 надав аналогічні показання, додавши що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не наносили ударів потерпілому.

(а.с. 33-34 т.2)

Свідок ОСОБА_16 при проведенні досудового розслідування 24.01.2012р. показав, що 28.04.2011р. приблизно о 18.00год. побачив біля будинку свого під`їзду, де він мешкає, мешканців будинку та свою мати,а приблизно в двох метрах від них батька ОСОБА_7 та ОСОБА_24 , на відстані 50м. він почув, що ОСОБА_24 свариться на його батька. Після чого, він особисто побачив, що ОСОБА_24 наніс батьку удар правою рукою в область обличчя, на що його батько відмахнувся своєю рукою, та в цей час підбігла його мати, яка стала між ними, а дві сусідки просили ОСОБА_24 заспокоїтися, та ОСОБА_24 пішов за кут будинку. На обличчі ОСОБА_24 тілесних ушкоджень він не бачив.

(т.1 а.с.103-104)

Додатково допитаний в якості свідка на досудовому слідстві 14.07.2012р. ОСОБА_16 надав аналогічні показання, додавши ні він, ні ОСОБА_17 не наносили ударів потерпілому.

(а.с. 46-47 т. 2)

Аналогічні показання надала при проведенні досудового розслідування 26.01.2012р. свідок ОСОБА_39 - дочка підозрюваного ОСОБА_7

(а.с. 106-107 т. 1)

Додатково допитана в якості свідка на досудовому слідстві 14.07.2012р. ОСОБА_18 надала аналогічні показання, додавши ні брат, ні мати не наносили ударів потерпілому.

(а.с. 50-51 т. 2)

Протоколом допиту свідка ОСОБА_40 на досудовому розслідуванні 29.01.2012р. підтверджується, що вона 28.04.2011р. приблизно о 18:00год. проходила біля місця події та побачила, що біля першого під`їзду будинку стояли ОСОБА_7 та ОСОБА_24 , біля них стояли невідомі парубок та жінка, на лавочці сиділи дві незнайомі бабусі. Вона особисто бачила та чула, що між ОСОБА_24 та ОСОБА_7 відсувається сварка, під час якої ОСОБА_7 наніс ОСОБА_24 два удари правою та лівою рукою в область обличчя, після чого ОСОБА_24 намагався закрити обличчя руками. Далі вона пішла у свої справах.

(а.с. 116-117 т. 1)

Додатково допитана в якості свідка на досудовому слідстві 11.07.2012р. ОСОБА_13 надала аналогічні показання.

(а.с. 30-31 т.2)

Аналогічні показання з фактичних обставин справи вказаний свідок надала в суді першої інстанції.

(а.с. 238 т. 5)

Свідок ОСОБА_21 показав при проведенні досудового розслідування 01.02.2012р., що він мешкає в будинку, де відбулась подія. 28.04.2011р. приблизно о 17.50год. він пішов до підвалу та чув, що на вулиці відбувався скандал, тому вийшов на вулицю, де побачив мешканців будинку, та в стороні від них стояли ОСОБА_24 та ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_24 кричав на ОСОБА_7 , та потім ОСОБА_24 наніс один удар ОСОБА_7 правою долонею в область обличчя. ОСОБА_7 зробив крок назад та лівою рукою відбив руку ОСОБА_24 в цей час до них підбігла дружина ОСОБА_7 ОСОБА_17 , прохала ОСОБА_24 заспокоїтись. ОСОБА_24 пішов, ОСОБА_7 . ОСОБА_24 не бив.

(а.с.124-125 т.1)

Додатково допитаний в якості свідка на досудовому слідстві 10.07.2012р. ОСОБА_21 надав аналогічні показання.

(а.с. 17-18 т. 2)

Свідок ОСОБА_41 при проведенні досудового розслідування 03.02.2012р. показала, що 28.04.2011р. приблизно о 17:30год. вона вийшла на подвір`я будинку з метою з іншими мешканцями перешкодити проїзду вантажного автомобіля до складського приміщення магазину, який належить ОСОБА_24 , який кричав на них, з підстав встановлення перешкод для вантажного автомобіля. Конфлікт відбувався приблизно 15 хвилин. Потім автомобіль поїхав, та вони розійшлись

(а.с.127-128 т.1)

Додатково допитана в якості свідка на досудовому слідстві 12.07.2012р. ОСОБА_42 надала аналогічні показання.

(а.с. 42-43 т.2)

Свідок ОСОБА_26 при проведенні досудового розслідування 07.02.2012р., показав, що він є рідним братом потерпілого. В день події йому подзвонили працівники магазину, що належить його брату, та повідомили, що ОСОБА_7 на подвір`ї будинку подив брата. Коли він приїхав на місце події, то побачив, що брат сидів на куту будинку, у нього була розбита губа та з неї йшла кров, брата нудило. Він особисто підняв брата та зрозумів, що той перебуває у паморочному стані та погано орієнтується, після чого він відвіз брата до лікарні.

Йому відомо, що у ОСОБА_7 раніше були неприязні відносини з братом з підстав того, що вантажні автомобілі, які привозили товар до магазину та розвантажували авто на подвір`ї будинку, де мешкав ОСОБА_7 .. Він особисто разом з ОСОБА_43 опитували мешканців будинку з цього проводу, ніяких невдоволень ніхто не виказував, крім трьох раніше невідомих бабусь, які повідомили, що будуть давати неправдиві показання щодо брата, та будуть казати, що брат побив ОСОБА_7 .

Також в травні 2012р. до нього підходила ОСОБА_13 цікавилась здоров`ям брата та повідомила, що вона бачила, як в день події ОСОБА_7 побив його брата. Йому також відомо, що в під`їзді, де мешкає ОСОБА_7 мешкає мати його знайомого, до якої на протязі тривалого часу приходить дружина ОСОБА_7 та вмовляє її надати неправдиві показання на користь ОСОБА_7

(а.с. 130-131 т. 1)

Додатково допитаний в якості свідка на досудовому слідстві 10.07.2012р. ОСОБА_26 надав аналогічні показання.

(а.с. 27-28 т.2)

Свідок ОСОБА_26 вказані вище показання підтвердив в суді першої інстанції.

(а.с. 239 т. 5)

Свідок ОСОБА_15 показала на досудовому розслідування 03.02.2012р., що вона перебувала у дворі будинку АДРЕСА_5 , та побачила, як вантажне авто заїжджало до будинку АДРЕСА_6 , при цьому водій почав прибирати огорожу, щоб проїхати. Вона попросила не робити цього. Після цього прийшов ОСОБА_24 та став кричати на неї, він став сваритися з ОСОБА_7 та наніс йому один удар рукою в область обличчя, після чого їх розняла невідома жінка, яка перебувала поряд. Що відбувалося далі, вона не бачила.

(а.с. 132-133 т.1)

Додатково допитана в якості свідка на досудовому слідстві 30.06.2012р. ОСОБА_15 показала, що вона особисто не бачила, щоб потерпілий наносив удар обвинуваченому. Ці показання вона надала оскільки 09.02.2012р. до неї додому приїхав підсуднийта проахав дати такі показання. Після цього підсудний та вона пішли до його будинку, та ОСОБА_19 та незнайома жінка розповіли, що бачили як ОСОБА_24 наніс оди н удар обвинуваченому, тому вона подумала, що коли вона особисто бачила, як потерпілий відмахнувся від підсудного рукою, то це і був удар щодо нього.

(а.с. 5-6 т.2)

Аналогічні показання надала свідок ОСОБА_15 при її додатковому допиті на досудовому розслідуванні 18.07.2012р.

(а.с. 56-57 т. 2)

Свідок ОСОБА_15 вказані вище показання підтвердила в суді першої інстанції.

(а.с. 239 т. 5)

Постановою слідчого від 10.02.2012р. ОСОБА_7 притягнуто в якості підсудного та йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченому за ст. 122 КК України.

(а.с. 134-135 т. 1)

Кримінальне справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України прокурором 29.02.2012р. направлена до суду Новогродівського міського суду Донецької області для розгляду по суті.

(а.с. 150 т. 1)

14.03.2012р. до суду надійшла позовна заява потерпілого з додатками про стягнення з підсудного на його користь матеріальної шкоди 9402,74грн., моральної шкоди 50 000грн. витрат на правову допомогу адвоката 5000грн.

(а.с. 192-195 т.1)

Постановою Новогродівського міського суду Донецької області від 15.03.2012р. кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України повернуто Селидівському міжрайонному прокурору для проведення досудового слідства, оскільки в матеріалах справи є дані (повідомлення) про участь ОСОБА_16 та ОСОБА_17 разом з підсудним у нанесенні пошкоджень ОСОБА_24 , цим діям не надане правова оцінка та не прийнято рішення на підстав ст. 94-98 КПК України. Органу досудового розслідування необхідно повторно допитати підсудного, потерпілого, свідків по справі.

(а.с. 220-221 т.1)

04.05.2012р. до Новогродівського міського суду Донецької області надійшла скарга підсудного про порушення кримінальної справи за ч. 2 ст. 125 КК України щодо потерпілого. Постановою суду від 07.05.2012р. порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 125 КК України щодо потерпілого.

(а.с. 246 т. 1)

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.05.2012р. постанова суду першої інстанції від 15.03.2012р. залишена без змін.

(а.с. 247-249 т.1)

Постановою слідчого від 19.07.2012р. відмовлено у порушені кримінальної справи за ч. 1 ст. 122 КК України щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за відсутністю складу злочину.

(а.с. 58 т. 2)

Допитаний додатково у якості підсудного 19.07.2012р. ОСОБА_7 винним себе за ч. 1 ст. 122 КК України не визнав, оскільки цього злочину не вчиняв, в день події він і пальцем не зачепив потерпілого, в той час, як в той же день потерпілий завдав йому легке тілесне ушкодження. Від дачі подальших показань відмовився відповідно до вимог ст. 63 Конституції України.

(а.с. 65 т. 2)

Постановою слідчого від 23.07.2012р. ОСОБА_7 притягнутий в якості підсудного та йому пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України.

(а.с. 68-69 т. 2)

Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України 07.08.2012р. прокурором направлена до Новогродівського міського суду Донецької області для розгляду по суті.

(а.с. 100 т. 2)

Висновком СМЕ № 144 від 31.07.2013р підтверджується, що при зверненні за медичною допомогою 29.04.2011р. у ОСОБА_7 був виявлений один забій з набряком м`яких тканин обличчя в області нижньої щелепи зліва, який був спричинений можливо у вказаний строк (28.04.2011р.), після чого він був направлений неврологом на консультацію до нейрохірургуа ДОКТМО, де була проведена спіральна комп`ютерна томографія головного мозку, а нейрохірург прийшов до висновку, що він переніс не більше, ніж струс головного мозку.

З урахуванням показань невролога ОСОБА_44 в судовому засіданні про відсутність будь-яких симптомів черепно-мозкової травми (струс головного мозку) у ОСОБА_7 , її показань, що вона призначила йому лікування, відсутність будь-яких патологічних змін головного мозку при його спіральній комп`ютерній томографії, та того, що 03.02.2012р. діагноз «струс головного мозку» був встановлений нейрохірургом не в категоричній формі зі спливом 9 місяців після подій 28.04.2011р, цей діагноз не може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, виявлений у ОСОБА_7 забій з набряком м`яких тканин обличчя в області нижньої челюсті зліва не супроводжувався струсом головного мозку та відноситься до легких тілесних ушкоджень.

(а.с.187-191 т. 2)

Вироком Новогродівського міського суду Донецької області від 12.12.2014р. ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у виді шести місяців виправних робіт з утриманням на користь держави 10% його заробітку щомісячно.

Цивільний позов задоволений частково, стягнуто з підсудного на користь потерпілого відшкодування матеріальних збитків у розмірі 8528,48грн., моральну шкоду 5000грн., витрати на правову допомогу 15000грн., а всього 28528,48грн..

(а.с. 66-71 т. 3)

Постановою Новогродівського міського суду Донецької області від 26.03.2015р. кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_24 за ч. 2 ст. 125 КК України закрита за відсутністю в його діях складу злочину.

(а.с. 189 т. 3)

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17.08.2015р. вирок Новогродівського міського суду Донецької області від 12.12.2014р. щодо підсудного ОСОБА_7 залишений без змін, апеляційна скарга засудженого залишена без задоволення.

(а.с. 231-234 т. 3)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.02.2016р. касаційна скарга засудженого задоволена частково, вирок щодо нього скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі не спростував доводи засудженого, викладені ним в апеляційній скарзі, докладних мотивів прийнятого рішення про залишення апеляції без задоволення щодо неправильності кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України та вирішення цивільного позову не навів. При новому апеляційному розгляді справи мають бути повно та всебічно перевірені доводи апеляційної скарги засудженого та ухвалено рішення з дотриманням КПК України.

(а.с. 45-47 т.4)

Ухвалою суду Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2016р. апеляція засудженого задоволено частково, вирок скасований, справа направлена на новий судовий розгляд в той же суд у іншому складі, оскільки засудженому також були заподіяні тілесні ушкодження, про які він особисто наголошував, саме під час сварки з потерпілим, проте суд першої інстанції не звернув на це уваги, та не надав цьому правової оцінки. Тоді як встановлення фактичних обставин у повному обсязі можуть суттєво вплинути на висновки суду про винуватість засудженого та правильність кваліфікації його дій.

При новому розгляді справи належить повно та всебічно розглянути справу, встановити істину у справі, дати оцінку кожному доказу, а потім усім доказам у сукупності, врахувати доводи апеляції, усунути вказані порушення вимог КПК України, та ухвалити законний обґрунтований та справедливий вирок.

(а.с. 56-58 т. 4)

Постановою голови Апеляційного суду Донецької області від 18.05.2016р. подання голови Новогродівського міського суду Донецької області про зміну підсудності задоволено. Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України направлено до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області для розгляду по суті.

(а.с. 70-71 т. 4)

Постановою Красноармійського міськрайоного суду Донецької області від 17.11.2017р. клопотання потерпілого ОСОБА_7 про закриття кримінальної справи у зв`язку з його відмовою від звинувачення задоволено. Кримінальну справу, порушену за скаргою приватного звинувачення ОСОБА_7 щодо ОСОБА_24 за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України закрито за ч. 1 ст. 27 КПК України (у редакції 1960 року).

(а.с. 232-233 т. 4)

Вироком Красноармійського міськрайоного суду Донецької області від 13.12.2017р. ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік. На підставі ч. 5 ст.74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку з закінчення строків давності. Позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто із засудженого на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 8396,74грн., моральну шкоду 5000грн., витрати на правову допомогу 5000грн., а всього 18396,74 (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто шість гривень 74коп).

(а.с. 27-35 т. 5)

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.04.2018р. апеляцію засудженого задоволено, вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2017р. щодо нього скасований, справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду, оскільки суд першої інстанції в порушення вимог ст. 375 КПК України (1960р.), призначивши обвинуваченому за ч.1 ст. 122 КК України покарання у виді обмеження волі, не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, тобто застосував більш суворе покарання, хоча попередній вирок був скасований не у зв`язку з цим. При новому розгляді суду першої інстанції слід врахувати обставини, викладені в ухвалі, дати остаточну оцінку кожному доказу, як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, врахувати доводи апеляції.

(а.с. 103-104 т. 5)

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновки суду про винуватість підсудного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України підтверджені доказами, зібраними у відповідності із вимогами кримінального процесуального закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом досліджені та оцінені показання підсудного, які були надані ним при проведенні досудового слідства та в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Підсудний в суді не визнав свою винуватість в інкримінованому йому злочині та показав, що 28.04.2011р. він знаходився за місцем мешкання, в цей час дружина повідомила, що у двір приїхав потерпілий, та влаштував скандал. Після цього він вийшов на вулицю, де зустрів потерпілого та з яким вони почали сваритися з приводу проїзду вантажного автомобіля до магазину, що належав потерпілому. При цьому потерпілий висловився на його адресу нецензурною лайкою, а потім наніс йому долонею правої руки удар в ліву частину обличчя. Він відмахнувся від потерпілого, між ними стала його дружина та свідки ОСОБА_45 , ОСОБА_46 . На цьому конфлікт припинився, та він особисто пішов додому. Наступного дня він звернувся за медичною допомогою до лікаря, де йому діагностували забій м`яких тканин. На обличчі в нього було виявлено садно. Лікарю він пояснив, що вдарився об косяк в під`їзді. Раніше у нього з потерпілим та його братом відбувався конфлікт з приводу пошкодження люків. Вважає, що потерпілий його вдарив, оскільки був розлючений після скандалу з мешканцями будинку. Свідки, а саме водій, не мали можливість бачити їх сутичку з потерпілим, а свідка ОСОБА_47 він в той день взагалі не бачив. Його син підійшов після конфлікту, він особисто виплатив потерпілому 15000грн. у відшкодування шкоди, але заявлений цивільний позов не визнав в повному обсязі, не згоден також і з відшкодуванням витрат на правову допомогу, прохав виправдати його.

Так судом першої інстанції був проведений ретельний аналіз показань підсудного, наданих ним на досудовому слідстві та в судовому засіданні, що виразились у категоричному запереченні своєї винуватості у вчиненні умисного середньої тяжкості ушкодження щодо потерпілого, та яким, на думку суду апеляційної інстанції, надана правильна оцінка, як неправдивим та таким, що мали на меті уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

При цьому судом першої інстанції була встановлена подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб вчинення підсудним кримінального правопорушення. Так судом встановлено, 28.04.2011р. приблизно о 18год. підсудний, знаходячись за місцем свого проживання у дворі буд АДРЕСА_4 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, під час сварки наніс удари руками в область голови потерпілого, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Показання підсудного щодо невизнання своєї винуватості у вчиненому спростовуються: по-перше, показаннями потерпілого, наданими ним на досудовому слідстві та підтвердженими в суді про заподіяння йому підсудним тілесних ушкоджень при обставинах, викладених у вироку.

Показання підсудного щодо невизнання своєї винуватості у вчинено ним злочині щодо потерпілого, по-друге спростовуються показаннями безпосередніх свідків події ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , які на протязі досудового слідства показали та в судовому засіданні підтвердили факт нанесення підсудним ударів руками в область обличчя потерпілого при обставинах, викладених у вироку.

Свідок ОСОБА_25 на досудовому слідстві двічі підтвердив факт нанесення підсудним кількох ударів кулаками рук в область обличчя потерпілого.

Також допитані в суді якості свідків працівники міліції ОСОБА_27 та ОСОБА_28 підтвердили, що приїхали на місце події у складі СОГ за повідомленням потерпілого, на місці події побачили потерпілого, який тримався за обличчя, у нього була гематома біля ока, розбита губа. Потерпілий пояснив, що тілесні ушкодження йому заподіяв підсудний. Свідок ОСОБА_26 на досудовому слідстві та в судовому засіданні надав аналогічні показання.

Вказані вище показання потерпілого та вказаних свідків у повному обсязі узгоджуються з висновками СМЕ № 143 від 02.06.2011р. та № 143/1 від 17.01.2012р. про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень середньої тяжкості зазначених в місці та часі від дії тупих предметів.

Суд апеляційної інстанції також звертає окрему увагу на показання свідка ОСОБА_15 щодо фактичних обставин справи, яка на досудовому слідстві спочатку підтвердила факт нанесення потерплім удару обвинуваченому, а потім, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, спростувала це, пояснивши, що такі показання іі попросив надати підсудний. Також в суді свідок повідомила, що саме від підсудного вона дізналася, що він особисто вдарив потерпілого.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про критичне відношення до показань потерпілого, який заперечував заподіяння тілесних ушкоджень підсудному, оскільки це суперечить встановленим обставинам справи, проте підстави про заподіяння підсудним тілесних ушкоджень потерпілому були відсутні, він не перебував у стані необхідної оборони, знаходився з потерпілим у однакових умовах, підсудний та потерпілий майже одного віку, зросту, комплекції.

Вказані вище показання потерпілого спростовуються показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_48 ,а також висновками СМЕ про наявність у підсудного тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції також вважає правильним висновки суду першої інстанції щодо показань свідків дружини, сина та доньки підсудного, які заперечували факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки їх показання не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, а саме з показаннями потерпілого, безпосередніх свідків події, численними висновками СМЕ щодо наявності у потерпілого тілесного ушкодження середньої тяжкості тощо. Суд надав правильну оцінку показанням рідних підсудного, як таким, що мали мету поліпшити становище підсудного - близької людини та чоловіка.

Умисел підсудного при нанесенні ударів руками в область обличчя потерпілого був спрямований на умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому, що призвело до наслідків у виді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження. Між зазначеними діями підсудного та наслідками є причинний зв`язок.

Підсудний при заподіянні потерпілому тілесного ушкодження середньої тяжкості усвідомлював суспільно небезпечний характер вчиненого ним діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання.

При вирішенні питання про спрямованість умислу підсудного судом було враховано спосіб вчинення злочину, а саме нанесення підсудним кількох ударів руками в область обличчя потерпілого, силу та інтенсивність заподіяних ударів, стосунки між підсудним та потерпілим, їх поведінку до, під час та після вчинення злочину, причини припинення злочинних дій підсудним, а саме те, що підсудний з мотивів особистої неприязні до потерпілого, під час сварки умисно завдав потерпілому удари руками в область обличчя, заподіявши йому тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Після того, як потерпілий з розбитим обличчям відійшов від місця події за кут будинку, підсудний також залишив місце події, подальший стан здоров`я потерпілого був йому байдужий.

Мотивом вчинення злочину є тривалі неприязні відносини, які склалися між підсудним та потерпілим.

Метою вчинення злочину є протиправне заподіяння підсудним потерпілому тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції були зроблені переконливі висновки про винуватість підсудного у вчиненні умисного тілесного ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується наведеною вище сукупністю доказів.

Також суд у вироку належним чином обґрунтував дії підсудного за ч. 1 ст. 122 КК України шляхом зіставлення ознак фактично вчинених ним діянь та ознак відповідного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та обґрунтував фактичними обставинами висновок про їх відповідність.

Дії підсудного за ч. 1 ст. 122 КК України, судом кваліфіковані правильно, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідки передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Що стосується висновків суду першої інстанції щодо покарання підсудному, то вони не відповідають вимогам матеріального закону за таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину (в ред. ЗУ № 4025-VІ від 15.11.2011р., № 2617-VІІ від 22.11.2018р.)

Відповідно до ч. 7 п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону за яким засуджується особа, передбачені лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан здоров`я не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності, або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що подія злочину відбулась 28.04.2011р., до ухвалення оскаржуваного вироку 01.02.2022р. та до постановлення ухвали апеляційного суду минуло більше п`яти років, тому щодо підсудного суд повинен був закрити справу і звільнити його від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити його від покарання.

Як вбачається з матеріалів справи підсудний заперечив проти його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття справи на підставі ст. 11-1 КК України (в ред. 1960р.), тому провадження у справі продовжувались у звичайному порядку, та закінчились обвинувальним вироком про визнання підсудного винуватим у вчиненому, проте суд без врахування наведених вище нормативно-правових висновків помилково застосував вимоги ч. 2 ст. 57 КК України, які регулюють призначення такого виду покарання як виправні роботи, та не звільнив підсудного від покарання.

Доводи апеляційної скарги з цього приводу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом першої інстанції також був правильно вирішений цивільний позов потерпілого, а саме задоволені вимоги потерпілого про стягнення з підсудного матеріальних витрат на санаторно-курортне лікування в санаторії «Хмільник» у розмірі 8265грн. витрати на проїзд до санаторію у розмірі 131,74грн., а всього матеріальну шкоду у розмірі 8396,74грн., оскільки це підтверджено відповідними доказами,дослідженими та оціненими судом першої інстанції.

Також судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено у стягненні з підсудного на користь потерпілого витрат на проїзд до санаторію, витрати на придбання лікарських препаратів, оскільки потерпілим не доведено витрати на придбання квитка до санаторію та не доведено необхідність придбання зазначених лікарських препаратів, що зазначені в чеках.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, є правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог потерпілого до підсудного в частині стягнення моральної шкоди, та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000грн., оскільки саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде відповідати принципам розумності та справедливості, з урахуванням обставин справи, ступеню винуватості підсудного, та важкості понесених потерпілим моральних страждань.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано були стягнуті з підсудного на користь потерпілого понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 42000грн., що підтверджується квитанціями, які досліджені та оцінені судом.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що він у повному обсязі не згоден з вироком суду, оскільки суд фактично повторив постанову органу досудового розслідування про притягнення його в якості підсудного, обвинувальний висновок та попередній вирок щодо нього, та суд зробив висновок що його винуватість доведена показаннями потерпілого, свідків, письмовими доказами, не мають під собою підґрунтя, оскільки судом першої інстанції всебічно та повно встановлені фактичні обставини справи. Подія злочину, вина підсудного у його вчиненні у повному обсязі підтверджується дослідженими та оціненими судом доказами, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що у вироку на надано правової оцінки, що за вчинений злочин йому було призначено покарання, яке він фактично відбув у повному обсязі є неспроможними, оскільки оскаржуваним вироком підсудному взагалі не призначено покарання, а ухвалою суду апеляційної інстанції він звільнений від покарання;

Доводи апеляційної скарги підсудного, що на протязі досудового та судового слідства він давав показання, які відповідають дійсності, проте потерпілий та свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_49 ОСОБА_12 , а також свідок ОСОБА_50 надали різні показання щодо кількості заподіяння ним особисто потерпілому ударів та з фактичних обставин справи, є неслушними, оскільки судом були безпосередньо досліджені показання підсудного, надані ним на досудовому слідстві та в суді, та їм надана правильна оцінка, як таким, що не узгоджуються з усією сукупністю доказів по справі, та вони визнані недостовірними, та такими, що мають на меті уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що потерпілий не оскаржив постанову про відмову у притягненні до кримінальної відповідальності щодо його дружини та сина, також є необґрунтованими, оскільки на досудовому слідстві після повернення справи для додаткового розслідування з метою з`ясування дій дружини та сина підсудного під час події, було з`ясовано, що вони ніяких ударів потерпілому не вчиняли, тому слідчим обґрунтовано було відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо них, а оскарження зазначеної постанови є правом потерпілого.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що потерпілий у травні 2011р. пояснив лікарю неврологу, що 28.04.2011р. був побитий руками та ногами по голові та тулубу, при цьому він неодноразово втрачав свідомість, проте потерпілий не надав таких показань при проведенні досудового розслідування та в суді; крім того потерпілий надав показання щодо механізму заподіяння йому ударів, які на думку підсудного, протирічять логіці та здоровому глузду; крім того у висновку СМЕ зазначені тілесні ушкодження у потерпілого на обличчі з правого боку, проте механізм нанесення та отримання тілесних ушкоджень при цьому не зазначений, є надуманими, оскільки на досудовому слідстві та в судовому засіданні були дослідженні та встановлені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у тому числі й спосіб вчиненні підсудним злочину.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що потерпілий та свідки з його боку взагалі заперечували конфлікт між потерпілим та мешканцями будинку АДРЕСА_2 , проте інші свідки підтвердили наявність конфлікту, при цьому орган досудового слідства, суд не усунули протиріччя щодо події злочину між показаннями потерпілого, свідків з його боку, та їх поясненнями які вони надали в квітні 2011р. органу дізнання та прокуратурі, оскільки всі зазначені свідки прямо чи непрямо пов`язані з підприємницькою діяльністю потерпілого, є також неспроможними, оскільки на досудовому слідстві був встановлений мотив вчинення підсудним злочину неприязні відносини, які склалися між підсудним та потерпілим. Що стосується безпосередніх свідків події, то свідок ОСОБА_13 , яка показала на досудовому розслідуванні та суді, підтвердила про нанесення підсудним ударів руками в область обличчя, ніяким чином не пов`язана з підприємницькою діяльність потерпілого.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що показання потерпілого, що він не влаштовував сварок з мешканцями будинку АДРЕСА_3 та не висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою спростовуються показаннями свідка ОСОБА_51 та ОСОБА_15 , яка при проведенні досудового розслідування та в суді дала непослідовні показання щодо фактичних обставин справи, також не мають під собою підґрунтя, оскільки свідок ОСОБА_51 та досудовому розслідуванні та в суді показала, що не бачила самої події злочину. Свідок ОСОБА_15 спочатку досудового розслідування показала, що бачила як потерпілий наніс обвинуваченому удар рукою. Проте допитана вдруге на досудовому розслідуванні та в суді спростувала свої показання з приводу цього, пояснивши, що вона нічого не бачила, а дала такі показання за проханням підсудного.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що саме сварка потерпілого з мешканцями будинку АДРЕСА_3 , неможливість проїзду автомобіля з товаром до магазину з причини стоянки автомобілю підсудного призвели до того, що потерпілий не став слухати його особистих зауважень з приводу руйнування вантажним автомобілем каналізаційних стоків, та що товар можливо розвантажити в іншому місці, крім того потерпілий до події в присутності свідків погрожував йому побиттям з цього приводу; є неслушними, оскільки судом був встановлений мотив злочину вчинення злочину, про що наголошувалося вище.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що після вказаних вище погроз потерпілий в день події умисно першим побив його, заподіявши при цьому легкі тілесні ушкодження з причини зазначеної вище, що підтверджується численними письмовими доказами, а також показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_52 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_53 , ОСОБА_21 висновком СМЕ, протоколом відтворення обстановки та обставин події з фототаблицями, також є надуманими, оскільки на досудовому розслідуванні та судом була встановлена подія злочину, внаслідок якої підсудний заподіяв потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості, показанням ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_52 судом надана оцінка, як таким, що мали на меті полегшити участь підсудного чоловіка та батька. Свідки ОСОБА_51 та ОСОБА_15 взагалі не бачили події злочину. Показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 щодо нанесення потерпілим підсудному ударів в область обличчя та висновку СМЕ, щодо наявності у підсудного тілесних ушкоджень тільки підтверджують той факт, що у відповідь на удари підсудного руками, потерпілий відмахнувся від нього рукою, та одразу ж пішов з місця події.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що є достовірними показання свідка ОСОБА_22 щодо фактичних обставин справи; попередній вирок щодо нього спростував позицію потерпілого про виникнення у підсудного тілесних ушкоджень показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 висновком СМЕ, крім того потерпілим не було оскаржено постанову суду від 17.11.2017р., оскільки він особисто в липні 2017р. прохав кримінальну справу за ст. 125 КК України щодо ОСОБА_24 закрити також не мають під собою підґрунтя, оскільки зазначений свідок ні на досудовому слідстві та ні в суді до ухвалення оскаржуваного вироку не допитувався щодо фактичних обставин справи. Що стосується показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , висновку СМЕ щодо наявності у підсудного тілесних ушкоджень, то суд апеляційної інстанції свої висновки виклав вище щодо цих доказів, та також суд апеляційної інстанції наголошує, що особисте бажання підсудного закрити кримінальну справу щодо потерпілого є його правом.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що він не згоден з висновком суду, у нього були відсутні підстави для застосування необхідної оборони, оскільки потерпілий прийшов на місце події з чотирма особами - свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_25 , ОСОБА_21 , ОСОБА_54 , є надуманими, оскільки суд першої інстанції зробив правильну оцінку щодо відсутності стану необхідної оборони у підсудного під час нанесення ним ударів руками в область обличчя потерпілого, з якими погоджується суд апеляційної інстанції. Доводи підсудного, що потерпілий прийшов на місце події з чотирма свідками, є також необґрунтованими, оскільки ці свідки вже знаходились на місці події, та після цього вже прийшов потерпілий, ніхто з зазначених свідків до підсудного навіть не підходив. Крім того поряд з підсудним під час події знаходились дружина, син, сусіди.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що свідок ОСОБА_13 обмовила його, надавши показання, що бачила, як під час конфлікту підсудний двічі наніс удари руками в область обличчя потерпілого, оскільки зазначений свідок не могла в цей час бути присутня під час події, заявляла брату дружини при припиненні їх відносин, що він та його дружина пожалкують про це, він особисто з дружиною до останнього підтримували стосунки із свідком та її батьками, після дачі нею показань проти нього, показання цього свідка є брехливими, є також неспроможними, оскільки показання свідка ОСОБА_55 як на досудовому розслідуванні так і в суді є незмінними, логічними, послідовними з фактичних обставин справи, а також узгоджуються з усією сукупністю досліджених доказів по справі.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що свідок ОСОБА_26 не був очевидцем конфлікту, показав що у потерпілого було розбита губа, з неї йшла кров, потерпілий скаржився на головний біль, його нудило, були помітна координація руху, погано орієнтувався у просторі, його завели під руки до лікарні, проте ці показання протирічять тому, що потерпілий після надання медичної допомоги повернувся на місце події, викликав працівників ДАЇ, самостійно сфотографував автомобіль підсудного, після прибуття слідчо-оперативної групи надав пояснення про події отримав направлення до СМЕ, також є неслушними, тому що висновком СМЕ підтверджується наявність у потерпілого тілесних ушкоджень середньої тяжкості, серед яких струс мозку, після події йому була надана медична допомога.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що свідок ОСОБА_15 надала суперечливі показання щодо обставин події, спочатку вона показала, що бачила як потерпілий ударив підсудного, як приїхали працівники поліції, а потім показала, що не бачила цього, оскільки пішла додому, є необґрунтованими з підстав наведених вище після оцінки судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_15 на досудовому слідстві та у суді.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , співробітники поліції, показали тільки обставини виїзду на місце події та не могли через тривалий час пам`ятати про наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, також є неслушними, оскільки показання обох свідків є непрямими доказами у вчиненому та підтвердили, що саме потерпілий викликав працівників міліції, підтвердили, у якому стані вони бачили потерпілого на місці події та, що потерпілий одразу повідомив, що тілесні ушкодження йому заподіяв підсудний. Показання обох свідків у повному обсязі узгоджуються з усією сукупністю достовірних доказів.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що лікар у 19.40 год. надавав медичну допомогу потерпілому 10 хвилин, проте потерпілий зазначив, що підсудний його побив о 18.30 год., тому невідомо місце його перебування на протязі години, є неспроможними, оскільки матеріалами справи у повному обсязі підтверджується факт умисного заподіяння підсудним потерпілому тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_49 , ОСОБА_29 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_50 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які підтверджують його винуватість у вчиненні злочину, проте свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_30 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 підтверджують його невинуватість у вчиненні злочину, є також необґрунтованими, оскільки, як наголошено вище свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 є рідними підсудного та мають безпосередньо зацікавленість у вирішені справи на користь їх близької людини. Судом також була надана оцінка показанням інших свідків на користь підсудного, та суд апеляційної інстанції з нею також погоджується.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що між трьома судово-медичними документами про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень є протиріччя, які органом досудового розслідування та судом не усунуті, проте суд прийняв ці докази на підтвердження винуватості підсудного, вони також не встановили, якими хворобами страждав потерпілий до події, амбулаторна карта потерпілого не досліджувалася при проведенні СМЕ, всі висновки СМЕ є неповними, відомості до них внесені частково, невірно вказано ступінь тяжкості заподіяних потерпілому ушкоджень, не відображені результати СКТ головного мозку потерпілого, не врахований стан здоров`я потерпілого, його вік, не була призначена комісійна СМЕ щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, що важливо для кваліфікації дій підсудного, також є надуманими, оскільки всі висновки СМЕ є зрозумілими та обґрунтованими, не мають неточностей, виправлень, протиріч, складені повноважними посадовими особами у відповідності з вимогами КПК України.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що він не згодний з вироком суду з усіма стягненнями з нього на користь потерпілого, є також необґрунтованими, оскільки суд у рішенні щодо цивільного позову потерпілого навів достатнє та змістовне обґрунтування щодо його часткового задоволення з посиланням на докази та документальне підтвердження понесених витрат.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що суд безпідставно стягнув з нього на користь потерпілого вартість проїзду в вагоні купе у розмірі 131,74грн., оскільки стягненню підлягають витрати на проїзд у плацкартному вагоні, є неспроможними оскільки відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що суд необґрунтовано дійшов висновку про перебування потерпілого на лікуванні в санаторії в період з 05.02.2012р. по 24.02.2012р. (19 днів) підтверджується квитанцій по оплаті, випискою з амбулаторної картки, проїзними документом, проте довідці з Новогродівської лікарні від 19.02.2012р. на дав правової оцінки, оскільки потерпілий до події з 2005р. страждав хронічними захворюваннями неврологічного характеру, та суду не були надані документи, які підтвердили лікування в санаторії, саме травми, отриманої в день події, також є неслушними, оскільки санаторно-курортне лікування передбачає реабілітаційний процес після перенесених травм чи захворювань, та є комплексом відновлення здоров`я людини. На думку суду апеляційної інстанції попередні захворювання потерпілого, та посттравматична реабілітація від злочинних дій підсудного не мають істотного розмежування, оскільки мають на меті відновлення здоров`я особи.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що в липні 2011р. потерпілий також отримав велику травму голови, що було встановлено судом, тому суд не з`ясував питання, яку травму лікував потерпілий в санаторії отриману під час події в квітні, чи в липні 2011р., є також неспроможними, оскільки судом встановлено, що підтверджено наведеними доказами, які саме тілесні ушкодження утворилися у потерпілого від дій підсудного та в який час.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що при оцінці доказу - виписки з амбулаторної картки хворого потерпілого, фактично визнав необхідність санаторно-курортного лікування потерпілого, проте в цій картці вказано тільки про рекомендації такого лікування, при цьому суд підмінив термін «рекомендація» терміном «необхідність», при тому що у виписці зазначений ряд захворювань, які не відображені у висновку СМЕ 17.01.2012р., є надуманими, оскільки санаторно-курортне лікування є одним із видів процесу лікування, та складає комплекс медичних заходів для відновлення особи, тому на думку суду апеляційної інстанції таке лікування хоча і рекомендованим, проте у сукупності із всіма заходами, спрямованими на відновлення здоров`я є необхідним.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що потерпілий не надав суду доказів на підтвердження позовних вимог, тому рішення суду в цій частині є незаконними та необґрунтованими, не мають під собою підґрунтя, оскільки рішення суду щодо позовних вимог потерпілого, які задоволені частково, ґрунтувалися виключно на доказах, які судом були безпосередньо досліджені та оцінені.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України не доведена, в його діях відсутній склад злочину, тому не підлягають задоволенню вимоги потерпілого про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 5000грн., є безпідставними та спростовуються обґрунтуванням, наведеним судом апеляційної інстанції вище.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що він також не згодний з рішенням суду про стягнення на користь потерпілого витрат на правову допомогу у розмірі 42000грн., оскільки відсутність правовий аналіз суду змісту квитанції до прибуткового касового ордеру, при цьому суд не зазначив у вирок, яким чином була проведена зазначена оплата, на надав юридичну оцінку договору про надання юридичних послуг від 17.02.2012р. та додаткових угод до нього також є неспроможними, з підстав викладених вище.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що потерпілий особисто не проходив лікування в санаторії, а замість нього зазначене лікування міг проходити його брат, оскільки дати квитанції по оплаті правовій допомоги датовані лютим 2012р. а саме в той час, коли потерпілий знаходився в санаторії, не приймаються судом до уваги, оскільки нічим не підтвердженні та є припущенням підсудного.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що потерпілий та захисник не надали суду докази щодо збору доказів, опитування свідків, докази свідків, підготовки цивільного позову що зазначені в квитанції про оплату правової допомоги від 20.02.2012р., оскільки захисник ОСОБА_31 не могла знайомитись з кримінальною справою, не опитувала свідків, не готувала цивільний позов, тому дані у квитанції від 20.02.2012р. не відповідають дійсності, та були відсутні підстави для стягнення на користь потерпілого 5000грн., на думку суду апеляційної інстанції також є припущенням підсудного та не приймаються до уваги.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що квитанції надані в копіях, проте суд зобов`язаний був оглянути оригінали квитанцій, зазначені квитанції є тільки доповненням до прибуткового касового ордеру, який не був наданий суду та ним не вивчався, є неслушними, оскільки суд першої інстанції надав вказаним документам правильну оцінку, свої висновки щодо задоволення цивільного позову всебічно та повно обґрунтував.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що сторони договору та додаткової угоди №1 не надали суду акт про кількість годин про надання правової допомоги, також не надали перелік правових послуг за період 26.02.2012-08.06.2016р., та суд взагалі не надав оцінку зазначеній додатковій угоді, та не вказав його у вироку, як обґрунтування у позову потерпілого в частині стягнення з нього витрат на правову допомогу, є також неслушними.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що строки додаткової угоди № 3 не надали суду розрахунок роботи захисника у суді апеляційної інстанції у розрахунку 2000 грн. за судовий день, є неспроможними з тих же підстав.

Доводи апеляційної скарги підсудного, що зазначена справа тривалий час розглядалась у суді, потерпілий та його захисник заявляли клопотання про відкладення справи слухання, в матеріалах справах містяться численні документи про відкладення справи у зв`язку з відпустками та відрядженнями суддів, про те суд поклав на нього обов`язки відшкодувати витрати потерпілому на правову допомогу, виходячи з періоду до розгляду справи у суді, незважаючи на те, що тривалість розгляду справи була обумовлена неналежною поведінкою потерпілого та його представника не приймаються до уваги, оскільки судом першої інстанції були прийняті до уваги тільки фактичні докази, на підставі яких цивільний позов задоволений частково.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу підсудного ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області яким підсудного ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України, та на підставі ч. 2 ст. 57 КК України ухвалено не призначати засудженому покарання залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області яким підсудного ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України, та на підставі ч. 2 ст. 57 КК України ухвалено не призначати засудженому покарання задовольнити та вирок змінити в частині призначеного покарання.

Вважати підсудного ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України, та звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді