справа № 178/1426/18
№ провадження 1-кп/208/110/24
УХВАЛА

08 лютого 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченою ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши клопотання прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, не працюючої, розлучена, маючої середньо-спеціальну освіту, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

яка обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених п.6, п.12, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Справа розглядається судом присяжних. Питання щодо продовження строку тримання під вартою у цьому випадку, відповідно до норм КПК України, вирішується головуючим по справі.

По справі оголошені письмові матеріалів справи, допитані свідки. В судове засідання тривалий час не з`являється свідок обвинувачення і судом змінено порядок дослідження доказів і здійснюється перегляд відеоматеріалів.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченої заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою, які залишаються незмінними і актуальними. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, разом з іншою особою вживала заходи для знищення їх слідів. Існує реальна загроза, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 буде переховуватись від суду, незаконно впливати на свідка. З огляду на викладене, застосування менш суворого запобіжного заходу не можливе. Заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Допитаний свідок захисту зазначає, що він не є власником житлового будинку, в якому просить визначити ОСОБА_4 місце мешкання.

Адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора. Обвинувачення ОСОБА_4 не обґрунтоване. Насамперед не встановлена причина смерті ОСОБА_8 . Всі фактичні обставини справи відомо виключно зі слів ОСОБА_4 . Вважає ризики зазначені в клопотанні прокурора нічим не доведеними. Обвинувачена ніколи не переховувалась від слідства. Просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт. З метою встановлення місця застосування домашнього арешту просив допросити свідка.

Обвинувачена повністю погодилась з думкою свого захисника.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є подругою обвинуваченої. Вона працює на металургійному комбінаті. Мешкає в приватному будинку з двома дітьми. Будинок має 4 кімнати. В разі зміни обвинуваченій запобіжного заходу, просила визначити місцем проживання останньої саме її місце мешкання. Власником будинку є дядько, який мешкає в відокремленому будинку розташованому напроти, та не заперечує проти проживання в будинку ОСОБА_4 .

Розглянувши клопотання прокурора, вислухав учасників судового засідання, суд встановив наступне.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Завданням суду під час розгляду клопотання щодо застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою полягає у недопущенні обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України, необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

При розгляді клопотання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших, тобто альтернативних запобіжних заходів, про що зазначається у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, у п.80 рішення ЄСПЛ у справі «Марченко проти України» зазначено, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п.29 рішення ЄСПЛ по справі «Хайреддінов проти України»

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Презумпція невинуватості визначена ст. 17 КПК України, згідно з якою поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

В силу статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Стаття 29 Конституції України гарантує: «Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність»

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за які, в разі визнання її винуватою, вона може бути засуджена до позбавлення волі на строк до 15 років, у тому числі і до довічного позбавлення волі.

Разом з тим, обвинувачена є раніше не судимою особою. Відповідно до довідки медчастини установи попереднього ув`язнення, ОСОБА_4 має чисельні хронічні захворювання. Відповідь на питання зазначене в ухвалі суду про можливість її утримання в умовах слідчого ізолятора, не отримана.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу. При цьому на користь зміни запобіжного заходу на менш суворий свідчать наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя, про що йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії»

ОСОБА_4 тривалий час, з 27.07.2018 року перебуває під вартою. Перерви у справі пов`язані з неможливістю допиту у судовому засіданні свідка, показання яких важливі на думку обвинувачення.

На думку суду продовження обвинуваченій строку тримання під вартою за умови неявки в судові засідання свідка, хронічних захворювань ОСОБА_4 , є порушенням кримінально-процесуального законодавства України, практики Європейського Суду з прав людини. Такий запобіжний захід не повинен перетворюватись на відбуття обвинуваченим покарання та на фізичні тортури.

Суд вважає, що прокурором на теперішній час не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у його клопотанні, і тому відносно ОСОБА_4 можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, так як фактично єдиною обставиною на користь продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, у теперішній час залишається тільки тяжкість злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується та суворість покарання яке загрожує у разі визнання винною, що є порушенням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ.

Заперечуючи проти задоволення клопотання сторони захисту, прокурор зазначає, що допитаний свідок захисту пояснив, що він не є власником житлового будинку, в якому просить визначити ОСОБА_4 місце мешкання.

Суд не заперечує, що зазначена обставина безумовно є важливою, але ж відсутність у особи місця мешкання не є підставою для продовження застосування відносно особи запобіжного заходу у виді під вартою. Свідок приведений до присяги, документально підтвердив факт свого тривалого проживання та реєстрації у приватному будинку, підтвердив факт обізнаності та надання власником, який мешкає в окремому будинку, згоди про проживання в житловому приміщенні ОСОБА_4 .

Згідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, що відповідає диспозиції ст. 115 ч. 2 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183-184, 331, 350 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання сторони захисту задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 22.00 до 06 години, строком до 11.04.2024 року, за виключенням часу пов`язаного з лікуванням чи працевлаштуванням.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до суду чи прокурора за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками по справі поза межами судових засідань; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під-варти в залі суду негайно.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення та відповідному органу поліції за місцем мешкання ОСОБА_4 .

Суддя ОСОБА_1 .