Справа №578/1016/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1294/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 578/1016/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Краснопільського районного суду Сумської області від 21.07.2023 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання, оскільки з 21.06.2023 порушень обов`язків запобіжного заходу в виді домашнього арешту у ОСОБА_7 не було, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення 28.05.2023 в період дії ухвали суду від 25.04.2023 до 25.06.2023.

У Краснопільському районному суді Сумської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК, судовий розгляд якого по суті не завершений, тому 19.07.2023 прокурор звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без визначення розміру застави, яке обґрунтував тим, що до Сумської обласної прокуратури надійшов лист ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області стосовно порушення ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та вчинення ним 28.05.2023 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК.

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 21.07.2023 клопотання прокурора було задоволене частково та змінений ОСОБА_7 запобіжний захід з домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на тримання під вартою без визначення розміру застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ОСОБА_7 порушив умови цілодобового домашнього арешту, вчинив нове кримінальне правопорушення, тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, від обвинуваченого ОСОБА_7 клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності сторін судового провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зокрема, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК; за результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців; копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення (ч. 1-3 ст. 331 КПК). При цьому порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК).

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК), яка у даному конкретному випадку визначається і регламентується положеннями глави 18 КПК, зокрема ст. 176-213 цього Кодексу.

Так, відповідно ст. 200 КПК прокурор має право звернутися в порядку, передбаченому ст. 184 цього Кодексу до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи про зміну способу їх виконання. У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які прокурор на той час не знав і не міг знати. Так, зміна запобіжного заходу охоплюється терміном «застосування запобіжного заходу». Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18.12.2018 (справа № 628/969/18) та від 28.03.2019 (справа № 286/1695/18). У зв`язку з чим питання про зміну запобіжного заходу вирішується в порядку, передбаченому для його застосування, з врахуванням вимог ст. 200 КПК.

Судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом, а суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1-2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК), а суд першої інстанції це місцевий загальний суд, який має право ухвалити вирок або постановити ухвалу про закриття кримінального провадження (п. 22 ч. 1 ст. 3 КПК). При цьому в кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими КПК (ч. 1 ст. 30 КПК), а згідно ч. 1 ст. 31 КПК кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених ч. 2, 3 та 12 цієї статті.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, у тому числі верховенству права, законності та доступу до правосуддя (ч. 1 ст. 7 КПК), при цьому кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ст. 21 КПК). У випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК (ч. 6 ст. 9 КПК).

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

Відповідно ч. 3 ст. 35 КПК, визначення судді (запасного судді, слідчого судді), а в разі колегіального розгляду судді-доповідача для розгляду конкретного провадження здійснюється ЄСІТС під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом випадковості та в хронологічному порядку з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, заборони брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядженням, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або судді-доповідача для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з ЄСІТС, крім випадків, установлених законом.

Разом з тим, ігноруючи зазначену норму закону, питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу було вирішено не судом, в провадженні якого знаходиться судова справа про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК, як це передбачає ст. 331 КПК, а іншим суддею цього суду, не навівши у своєму рішенні достатніх мотивів і обґрунтувань щодо неможливості розгляду вказаного клопотання прокурора судом у визначеному на підставі ст. 35 КПК складі, що перешкодило ухваленню законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Так, в Краснопільському районному суді Сумської області тривалий час знаходиться на розгляді кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК, розгляд якого по суті не завершений. На підставі ч. 3 ст. 35 КПК, суддею-головуючою для розгляду цього кримінального провадження під час реєстрації відповідних матеріалів була визначена суддя районного суду ОСОБА_11 .

19.07.2023 в межах судового розгляду цього кримінального провадження від прокурора надійшло клопотання про заміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу із цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та покладеними обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК, на тримання під вартою, оскільки обвинувачений порушив умови цілодобового домашнього арешту та вчинив нове кримінальне правопорушення. Розгляд зазначеного клопотання 21.07.2023 здійснила суддя суду першої інстанції ОСОБА_1 за розпорядженням керівника апарату Краснопільського районного суду Сумської області та на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Суддя-головуюча у кримінальному провадженні ОСОБА_11 у необхідний для вирішення питання про зміну запобіжного заходу час знаходилась у відпустці, починаючи з 10.07.2023 до 14.08.2023 (підстава наказ № 8-В від 12.06.2023), що виключало можливість розгляду клопотання прокурора іншим суддею цього суду, ураховуючи при цьому положення ст. 331 КПК.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ст. 370 КПК).

Прийняття суддею необґрунтованого та невмотивованого рішення є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства. «Право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Законним є рішення, ухвалене перш за все компетентним судом, а критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені ст. 31 КПК.

Таким чином, ухвалу не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, оскільки при її постановленні суддею/слідчим суддею були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення та які тягнуть за собою безумовне (у будь-якому разі) скасування цього судового рішення згідно п. 3 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК, так як судове рішення ухвалено незаконним складом суду.

Після скасування ухвали суду колегія суддів вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою (ч. 3 ст. 407, 422-1 КПК).

Так, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 переданий до суду в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, тому останній згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого і користується відповідними правами. При цьому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого йому обвинувачення, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення або суду першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 22.03.2023 ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком до 02.05.2023 та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, який неодноразово продовжувався ухвалами зазначеного суду. Останній раз домашній арешт був продовжений до 21.08.2023, але ОСОБА_7 порушив умови запобіжного заходу та вчинив 28.05.2023 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК (обвинувальний акт у вказаному провадженні 07.07.2023 Сумською окружною прокуратурою направлений до суду).

Враховуючи кількість епізодів у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді в Краснопільському районному суді Сумської області, характер попередніх судимостей ОСОБА_7 та той факт, що на розгляді також перебуває обвинувальний акт відносно останнього за фактом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК, що свідчить про те, що ОСОБА_7 продовжує свою злочинну діяльність, та перебуваючи на свободі, навіть при застосуванні відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та покладенням відповідних обов`язків, може і на далі вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, є обґрунтованим і таким, що реально існує.

Необхідно зауважити, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК (ч. 1 ст. 183 КПК).

Вирішуючи питання про ув`язнення, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства; право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Оскільки установлені вище обставини свідчать про наявність всіх передбачених законом підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, то після скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів вважає необхідним постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід на тримання під вартою.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Краснопільського районного суду Сумської області від 21.07.2023 відносно ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора ОСОБА_13 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжний захід та застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.08.2023 включно без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4