Справа № 510/2224/23
Провадження № 1-кс/510/133/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.23 р. м. Рені

Слідчий суддя Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

- за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання дізнавача СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Дізнавач СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на:

- свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 від 15.12.2022 р.;

- транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN» із реєстраційним номером НОМЕР_2 ,

які було оглянуто 22.11.2023р. на території ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області (68800. Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська 131).

Як виходить з наданого суду клопотання, 21.11.2023р. до ЧЧ ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява про те, що 02.10.2023р. на пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» на виїзд з України прибув громадянин України ОСОБА_5 , який надав свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 15.12.2022 р., оформлене на ім`я ОСОБА_6 , на транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , яке викликає сумніви у справжності (підроблене).

02.10.2023р. актом вилучення документа та актом прийому-передачі було отримано та вилучено свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 15.12.2022 р., оформлене на ім`я ОСОБА_6 , та транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN» із реєстраційним номером НОМЕР_2 (транспортний засіб зберігається на території ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області (68800. Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська 131).

Станом на 02.10.2023р. згідно облікових банків даних Генерального секретаріату Інтерполу транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TOURAN» із реєстраційним номером НОМЕР_2 значиться, як викрадений 26.03.2023р. на території Нідерландів (відповідь Відділу міжнародного співробітництва ГУНП в Одеській області №22707/23/14-2023 від 02.10.2023р.).

22.11.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідуваньбули внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення, заведено кримінальне провадження за №0000137 про вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

22.11.2023р. працівниками поліції було проведено огляд свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 15.12.2022 р. та транспортного засобу автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOURAN» із реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Вилучені свідоцтво про реєстрацію ТЗ та автомобіль визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги все вищевикладене, дізнавач зазначає, що вищевказані об`єкти (свідоцтво про реєстрацію ТЗ та автомобіль) по даному кримінальному провадженню мають значення речових доказів, підлягають огляду, як речові докази, можуть бути предметами дослідження експертизи, конфіскації, і, з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин справи, враховуючі реальну можливість зацікавлених осіб знищити їх, сховати, просить суд накласти арешт на вищевказане майно.

Дізнавач у судове засідання не явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив про розгляд клопотання без його участі. Неявка дізнавача відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши додані до клопотання матеріали, перевіривши доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання дізнавача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Згідно п.4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням положень ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з витягу по кримінальному провадженню №0000137 від 22.11.2023р., до ЄРДР внесені данні про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України.

З матеріалів, які надані дізнавачем в обґрунтування клопотання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя вбачає наявність вчинення суспільно небезпечного діяння, а щодо речових доказів свідоцтва про реєстрацію ТЗ та автомобіля - реальну можливість зацікавлених осіб знищити, приховати їх. Тому, з метою запобігання вищевказаних можливостей щодо речових доказів, з метою їх збереження доцільно накласти на них арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 132, 170 - 173, ст. 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання дізнавача СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

З метою збереження речових доказів - накласти арешт на документ та майно, які постановою дізнавача визнані речовими доказами по кримінальному провадженню №№0000137 від 22.11.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 від 15.12.2022 р., оформлене на ім`я ОСОБА_6 , із залишенням його на зберіганні в матеріалах кримінального провадження;

- транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOURAN» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , із залишенням його на зберіганні на території ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області (68800. Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська 131).

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду .

Слідчий суддя Вячеслав ДУДНИК