Справа № 443/856/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/839/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого на посаді прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області (на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення), раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

з участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

За вироком суду, органом досудового розслідування гр. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

05.09.2017, близько 12:30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним, але працездатним транспортним засобом автомобілем марки «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись, в порушення вимог п.12.4 Правил дорожнього руху України із швидкістю понад 123 км/год., відповідно до котрих у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., по вулиці Фабричній, що у м.Жидачеві Львівської області, в напрямку від автомобільного моста через річку «Стрий» до будинку №3 по вул.Фабричній, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом та в районі розташування будинку № 1а по вул.Фабричній у м.Жидачеві, скоїв наїзд на бордюрний камінь, що на межі лівого краю проїзної частини дороги та трав`яного газону, з подальшим переміщенням автомобіля марки «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за межі проїзної частини дороги зліва, з наступним виїздом на лівий трав`яний газон, заїзд до будинків, трав`яний газон, що розташований за пішохідним тротуаром, майданчик для стоянки транспортних засобів та на кінцевій стадії в сторону розташування сміттєвих баків.

Технічна несправність автомобіля марки «Audi 100», реєстр.номер НОМЕР_1 , полягала в пошкодженні з`єднання нижнього важеля із поворотним кулаком переднього правого колеса автомобіля марки «Audi 100», реєстр.номер НОМЕР_1 , котре виникло задовго до моменту ДТП, і могло привести до його роз`єднання в будь-який момент експлуатації автомобіля при виникненні умов різкого коливання у вертикальній площині в процесі руху. Несправність елементів підвіски переднього правого колеса автомобіля «Audi 100», реєстр.номер НОМЕР_1 , яка полягала у пошкодженні з`єднання нижнього важеля із поворотним кулаком, негативно впливала на керованість автомобіля і за обставин, коли навантаження на колесі під час руху автомобіля по нерівностях зменшилось до нуля (колесо відривалось від дорожнього покриття), призвело до розриву кінематичного зв`язку між колесом та кузовом автомобіля (палець шарніру нижнього важеля, маючи можливість осьового переміщення, повністю вийшов з отвору вуха поворотного кулака), що обумовило раптову втрату контролю над керуванням автомобіля марки «Audi 100», реєстр.номер НОМЕР_1 .

Водночас, з технічної точки зору, причиною настання даної ДТП, стали дії водія автомобіля марки «Audi 100», реєстр.номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , що полягали в невиконанні ним вимог п.1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»), п.п. «а, б» п.2.3, п.12.3, п.31.1, п.31.4, п.п. «а, б, г» п.31.4.2, п.31.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР України), згідно яких:

- п. 1.10. «небезпека для руху» зміна дорожньої обстановки або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

- п. 31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.2. Рульове керування: а) сумарний люфт у рульовому керуванні легкових автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т перевищує 10 градусів; б) є не передбачені конструкцією відчутні взаємні переміщення деталей і вузлів рульового керування або переміщення їх відносно кузова (шасі, кабіни, рами) транспортного засобу; нарізні з`єднання не затягнуті або надійно не зафіксовані; г) у рульовому керуванні встановлено деталі із слідами залишкової деформації та іншими дефектами, а також застосовано деталі і робочі рідини, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.

- п. 31.5. У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

У даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , мав технічну можливість уникнути ДТП, ця можливість обумовлювалася необхідністю виконанням ним вимог п.1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»), п.п. «а, б» п.2.3, п.12.3, п.31.1, п.31.4, п.п. «а, б, г» п.31.4.2, п.31.5 ПДР України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир транспортного засобу - автомобіля марки «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала перелом нижньої третини обох кісток лівої гомілки, закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, синці на голові, на грудях, в ділянці лівого кульшового суглоба, на руках, на правій нозі, крововилив в білковій оболонці лівого ока, садна на обличчі, на грудях, на спині, на правій нозі, які, згідно висновку судово-медичного експерта №1475 від 26.09.2017 року, відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_7 , кваліфіковано за частиною 1 статті 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій особі середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з даним вироком прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.49, 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції однобічно, з відвертим ухилом на сторону захисту, необґрунтовано відкинув усі докази сторони обвинувачення, при цьому взявши до уваги лише ті докази, які виправдовують ОСОБА_7 , не врахував в повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мали значення для кваліфікації дій ОСОБА_7 та прийшов до висновку про невинуватість останнього.

У своєму вироку суд при оцінці доказів сторони захисту не звертає уваги на зацікавленість свідків захисту, оскільки перевірити їхні покази на стадії досудового розслідування не було можливим через їхню відмову надати номери мобільних телефонів для встановлення їх місцезнаходження у день ДТП, а також те, що усім свідкам сторони захисту для допитів у слідчого, з їх слів, надавались захисники, в тому числі ті, які брали участь у захисті ОСОБА_10 .

Звертає увагу на те, що судом упущено той факт, що згідно висновку експертизи у ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в кількості 1,55 проміле. При цьому, це є середній ступінь алкогольного сп`яніння, який на думку сторони обвинувачення. відбувався протягом тривалого періоду часу, і виходячи зі слів ОСОБА_11 не міг відбутися в короткий проміжок часу між тим як останній був за кермом та моментом ДТП. При цьому, ОСОБА_12 в своїх поясненнях вказала, що вони з ОСОБА_13 вдвох вживали різні алкогольні напої протягом цілої ночі напередодні ДТП. А ОСОБА_7 пояснив, що він не спав майже цілу добу перед цим.

Також сторона обвинувачення не погоджується з висновком комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та медико-криміналістичної експертизи, яка була проведена за клопотанням сторони захисту, оскільки такий отримано на підставі аналогічних вихідних даних, які досліджувалися судом при розгляді комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної експертизи, наданої стороною обвинувачення.

На його думку, єдина різниця між цими двома експертизами полягала в тому, що експерти ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 на відміну від експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , зробили висновок без будь-якої методології, з їх слів з власного досвіду, і вказали, що в переважаючій більшості ДТП важчі ушкодження отримують пасажири транспортних засобів, аніж водії, і тому так як у ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а в ОСОБА_20 середні, то водієм мала бути ОСОБА_21 .

Окрім того, звертає увагу на характеризуючі дані щодо особи ОСОБА_11 , які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Так, згідно відкритих даних інтернет сайту «Судова влада» протягом 2021-2023 щодо ОСОБА_7 складено 6 протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 5 з яких закриті судами, а востаннє постановою Львівського апеляційного суду від 12.06.2023 залишено без змін рішення Жидачівського районного суду Львівської області щодо визнання його винним за ч.1 ст.130 КУпАП.

При апеляційному розгляді прокурори, просили про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Серед засад кримінального провадження, передбачених ст.7 КПК України, є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

При встановленні обставин, передбачених ч.1 ст.373 КПК України суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок, який має відповідати вимогам ч.3 ст.374 КПК України.

Перевіривши, в межах повноважень наданих ст.404 КПК України, обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів вважає, що місцевим судом виконані вимоги ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості вироку, тому будь-які підстави, передбачені ст.409 КПК України для його скасування, на чому наполягає сторона обвинувачення, чи зміни відсутні.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що в день аварії, тобто 05.09.2017 року, вранці він підвозив ОСОБА_22 до її родичів у село Волиця - Гніздичівська Жидачівського району із м.Жидачів. На той час він перебував у відпустці та нікуди не поспішав. В той день у його розпорядженні був автомобіль марки «Ауді 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому вони і поїхали у село під його керуванням.

Повертаючись назад у м.Жидачів, він почув якийсь стукіт у машині і подумав, що добре не закрив багажне відділення. Так як стукіт не припинявся, уже доїжджаючи до ОСОБА_23 , він все-таки вирішив зупинитися і перевірити чи закрите було багажне відділення. Вони з`їхали направо з головної дороги перед мостом на в`їзді у Жидачів та зупинилися на польовій дорозі. Це було десь перед обідом.

Він вийшов із автомобіля, підійшов до багажника, відкрив його та ще раз закрив і повернувся назад у машину, сівши на місце водія. В цей час ОСОБА_24 почала говорити, що вона поспішає і що їй якомога швидше потрібно потрапити в Жидачів. Він був дуже втомлений, так як перед цим не спав майже добу і вирішив покурити. Ірина настоювала, щоб вони їхали негайно, однак він їй в цьому відмовив і прикурив сигарету. На цьому ґрунті у них виник словесний конфлікт, який переріс у сварку. Під час цієї сварки ОСОБА_24 , будучи зла на нього ( ОСОБА_11 ) через те, що він не хоче їхати додому, схопила його руками за сорочку і почала шарпати та порвала її. Така поведінка ОСОБА_24 сильно обурила його і він сказав їй, що якщо їй так терміново потрібно додому, то вона може піти пішки, оскільки вони знаходились недалеко від міста. Словесний конфлікт між ними продовжувався, і він на «зло» ОСОБА_24 взяв коньяк, який був у машині і почав пити. Після цього він вийшов з автомобіля і пересів на переднє пасажирське сидіння, щоб подрімати. Тоді ОСОБА_24 із заднього сидіння пересіла на місце водія, завела машину та поїхала у напрямку міста Жидачів, де орієнтовно через хвилину на вулиці Фабричній і відбулась ДТП.

ОСОБА_7 стверджує, що він знаходився на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_9 на місці водія.

Зазначає, що в перші дні після дорожньо-транспортної пригоди, коли він знаходився у реанімаційному відділенні 8-ї лікарні м. Львова, подзвонив на мобільний телефон ОСОБА_9 , так як хотів запитати як вона себе почуває, та запитати чи пригадує вона обставини ДТП, оскільки на той час внаслідок перенесених травм голови він не пригадував, як все відбувалось. Він запитав як вона, на що, на скільки пригадує, вона відповіла, що погано. В той же час одним із перших, якщо не першим, її питанням йому було чи пам`ятає хто був за кермом. На що він відповів, що напевне, що він, бо на той час він цього не пам`ятав. В той момент він не придав цьому запитанню дуже важливого значення, однак зараз, коли він пригадав, що безпосередньо перед ДТП за кермом автомобіля була ОСОБА_9 він зрозумів, що таке питання остання задала, на його думку, для того, щоб вияснити чи пам`ятає він хто був за кермом автомобіля у момент аварії та з метою подальшого перекладання вини на нього. Також, після цього йому надходили СМС повідомлення через програму «Viber» від ОСОБА_9 , які, на його думку також були спрямовані на те, щоб переконати його в тому, що винуватцем ДТП був він.

Покликався на те, що інкримінованого йому кримінального правопорушення не вчиняв; вважає, що дії органу досудового розслідування носять щодо нього провокаційний характер, оскільки, визнання його винним суттєво спростило, для правоохоронних органів проведення слідства на належному рівні та встановленні дійсно винних осіб. У висунутому йому обвинуваченні просив виправдати.

На думку сторони обвинувачення, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наведених в обвинувальному акті фактичних обставин провадження, доводиться, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , а також письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця ДТП з додатками від 05.09.2017р., висновоком судово-медичної експертизи ОСОБА_9 №1475 від 11.09.2017 року, висновоком службового розслідування щодо гр. ОСОБА_11 від 05.10.2017 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 року, висновоком експерта-токсиколога №4292/2017-т від 06.12.2017 року, протоколом огляду інформації наданої оператором мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» від 08.12.2017 року, протоколом огляду інформації наданої оператором мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» від 08.12.2017 року, висновоком судової транспортно-трасологічної експертизи №4676 від 11.12.2017 року, висновоком судової автотехнічної експертизи №4678 від 26.01.2018 року, висновоком судової трасологічної та автотехнічної експертизи №7012/7013 від 26.02.2018 року, висновоком комісійної судової автотехнічної експертизи №4677 від 15.03.2018 року; висновоком судової автотехнічної експертизи №1066/1635 від 22.03.2018 року, висновоком криміналістичної ґрунтознавчої експертизи №138 від 30.03.2018 року, висновоком комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №142/143 від 11.04.2018 року, висновоком судової комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз обставин дорожньо-транспортної пригоди №1/527 від 17.04.2018 року, тощо.

Оцінивши надані прокурором та досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, приймаючи до уваги той факт, що усі сумніви й припущення підлягають тлумаченню на користь обвинуваченого, а висунуте обвинувачення має ґрунтуватися виключно на підставі доказів, що відповідають критеріям, передбаченим ст.ст.85, 86 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження, в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, місцевим судом цілком повно, об`єктивно та всебічно досліджені здобуті та надані стороною обвинувачення докази і надано їм належну правову оцінку, на виконання вимог ст.94 КПК України, а доводи прокурора про протилежне, визнає безпідставними.

В ході судового розгляду були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції наступні докази: показання свідків сторони обвинувачення ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_33 , ОСОБА_32 , ОСОБА_34 та сторони захисту ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 та ОСОБА_51 .

Так, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_52 , зазначив, що на передньому пасажирському сидінні перебував обвинувачений, а свідок ОСОБА_39 , що за кермом була жінка. Свідок ОСОБА_53 зазначив, що ОСОБА_7 витягували з правої пасажирської дверки, а свідки ОСОБА_54 , ОСОБА_36 , що жінку витягували з передніх водійських дверей.

Свідок ОСОБА_55 , пояснив, що по ліву сторону від нього з пасажирської сторони, біля переднього бамперу він побачив двох чоловіків, які піднімали із землі хлопця, як він зрозумів учасника аварії, та почали тягнути його вправо, до водійської сторони автомобіля, а свідок ОСОБА_42 зазначив, що з пасажирської сторони поблизу переднього бамперу, він побачив хлопця, який частково лежав на бетонній плиті та будівельному смітті.

При цьому, свідки ОСОБА_53 , ОСОБА_54 ОСОБА_56 . ОСОБА_42 , ствердили, що ОСОБА_7 перенесли біля водійських дверцят вказаного автомобіля.

На переконання, колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що пояснення свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_42 , ОСОБА_41 , ОСОБА_36 і ОСОБА_40 є логічними і послідовними, не суперечать одне одному та підстав вважати їх не достовірними суд не може.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи фактично ніхто з свідків сторони обвинувачення, окрім як ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , та ОСОБА_61 , в судовому засіданні першої інстанції прямо не могли підтвердити, що за кермом автомобіля марки «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходився саме ОСОБА_62 .

Щодо пояснень свідків ОСОБА_63 і ОСОБА_60 , то суд першої інстанції правильно не взяв їх до уваги, оскільки такі суттєво різняться від показів інших свідків, зокрема свідків: ОСОБА_35 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_42 , ОСОБА_41 , ОСОБА_36 і ОСОБА_40 , котрі також були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди 05.09.2017 року, близько 12:30 год. по вул.Фабричній у м.Жидачів Львівської області, які в судовому засіданні підтвердили те, що за кермом транспортного засобу перебувала саме потерпіла ОСОБА_20 , а не обвинувачений ОСОБА_62 .

Окрім того, надаючи оцінку показанням цих свідків, в частині того, що в особі водія автомобіля Ауді 100 вони розгледіли саме обвинуваченого ОСОБА_7 слід критично ставитися до таких, оскільки твердження даних свідків про те, що вони в долі секунди при великій швидкості автомобіля, який їхав їм на зустріч та розминувся з ними, у час коли їх увага була спрямована на збереження власного життя, враховуючи їх літній вік, дало їм можливість побачити водія транспортного засобу та запам`ятати у якій сорочці він був одягнений і її кольори є не спроможними.

Щодо свідка ОСОБА_64 , то такий в судовому засіданні першої інстанції зазначив те, що 05.09.2017 року, близько 12:15-12:30 год. йшов з рибалки через міст в сторону вул.Фабричної, що у м.Жидачів та бачив як на великій швидкості рухався автомобіль марки «AUDI 100», котрий надалі вчинив ДТП. У поясненнях вказаний свідок зазначав, що за кермом автомобіля перебував обвинувачений, якого бачив через приспущене вікно зі сторони водія. Підійшовши до місця ДТП вказував, що побачив як з водійського вікна, звисає тіло обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, суд обґрунтовано не взяв до уваги пояснення вказаного свідка, оскільки як відомо із висновку №142/143 комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 11.04.2018 року, в момент ДТП скло передніх лівих дверей автомобіля «Ауді 100», реєстр.номер НОМЕР_1 було частково опущене, приблизно на 21 см від крайнього верхнього положення, тобто скло передніх лівих дверей було опущене на 34% від його загальної висоти, і вказаний свідок не міг достеменно розгледіти, тим більше коли автомобіль рухався на великій швидкості, хто саме перебував за кермом вказаного транспортного засобу. А окрім того, враховуючи антропометричні дані обвинуваченого ОСОБА_11 , такий фізично не міг звисати з водійських дверей при опущеному шклі дверей на 21см.

При цьому, слід звернути увагу на те, що як вбачається із звукозапису судового засідання свідок ОСОБА_26 в суді першої інстанції зазначив, що коли він ішов по вулиці Фабричній, автомобіль Ауді 100 рухався йому у спину, а відтак він жодним чином не міг бачити особу водія даного транспортного засобу.

Також колегія суддів погоджується з мотивами критичної оцінки суду першої інстанції показань свідків ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_43 і ОСОБА_69 , оскільки вони були очевидцями лише того, як були розташовані після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_70 і ОСОБА_21 . Із цих же показань убачається, що ОСОБА_11 вони бачили на місці пригоди вже за межами салону автомобіля. Безпосередніми ж очевидцями того, хто був за кермом, вказані свідки не були. Також свідки ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , не підтверджують обставин вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_75 кримінального правопорушення та не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону (ст.97 КПК України), при цьому дані особи є працівниками правоохоронних органів, мають у провадженні процесуальний інтерес на стороні обвинувачення.

Окрім того, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_20 , та співвставивши такі із показаннями свідків як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, а також із письмовими доказами, що були подані стороною обвинувачення, остання надала суду неправдиві показання, які, нічим об`єктивно не підтверджені.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням допитаних у судовому засіданні потерпілої,свідків та обвинуваченого, навівши таку у своєму рішенні.

Окрім цього, відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної та медичної експертизи від 08.02.2022 року за №№14207/21-52,207/208 на момент скоєння даної пригоди (що трапилася 05.09.2017року близько 12 год. 30 хв. по вул. Фабричній у м.Жидачів Львівської обл.) на місці водія автомобіля «Ауді» знаходилась гр. ОСОБА_9 , а на передньому пасажирському місці вказаного транспортного засобу знаходився гр. ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що висновок за результатами проведення комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної та медичної експертизи від 08.02.2022 року №№14207/21-52,207/208 за матеріалами кримінального провадження на підставі ухвали суду, яка була постановлена за клопотанням сторони захисту є найбільш повним, належно мотивованим, проведений з урахуванням сукупності всіх зібраних у справі доказів, сторони та учасники кримінального провадження не були позбавлені можливості поставити перед експертами усі, на їх думку, необхідні питання і саме на ці питання експертом надані відповіді, а тому кладеться в основу вироку.

Як вбачається з вказаного висновку експерти приходять до таких висновків підсумовуючи проведений ними аналіз, враховуючи локалізацію, характер утворення та об`єм пошкодження автомобіля Ауді ( в тому числі й пошкодження передніх правих дверей, які можуть свідчити про знаходження вказаних дверей, при їх утворенні у відчиненому стані), слід вважати, що особа яка розміщувалась на передньому пасажирському сидінні мусила отримати значно тяжчі тілесні ушкодження у порівнянні з особою, яка розміщувалася на водійському місці. В той же час, співставляючи анатомічну локалізацію, характер та тяжкість тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , слід зазначити, що ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, при цьому вказані тілесні ушкодження розміщувались на різних поверхнях голови, тулуба та кінцівок. В свою чергу, у ОСОБА_9 було встановлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, при цьому їх локалізація характеризується більш вираженою лівобічною орієнтацією. Виходячи з аналізу даних щодо пошкодження автомобіля Ауді ( в тому числі з наведеним вище механізмом розвитку даної пригоди) та характеру тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в сукупності з первинним розміщенням наведених осіб після пригоди ( у відповідності до якого ОСОБА_7 звисав з переднього пасажирського місця), слід вважати, що на місці, яке було більш травматично-небезпечним (на момент виникнення ДТП), а саме на передньому пасажирському місці, повинен був знаходитись ОСОБА_7 , а на місці, яке піддавалось меншій деформації в порівнянні з правим переднім сидінням), а саме на водійському місці, повинна була знаходитись ОСОБА_9 .

Будучи допитаними в судовому засіданні першої інстанції експерти ОСОБА_76 та ОСОБА_14 , які приймали участь у проведенні вказаної експертизи підтримали наданий ними висновок, про що надали відповідні пояснення.

Щодо наданих стороною обвинувачення письмових доказів, зокрема протоколів огляду, протоколів проведення слідчих експериментів, протоколів тимчасового доступу, висновків експертів, тощо, то колегія суддів погоджується, що такі лише підтверджують обстановку події, причетність учасників до події та наслідки події у вигляді порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом - автомобілем марки «Audi 100», реєстр.номер НОМЕР_1 , однак жодним чином не мають самостійного доказового значення у підтвердження суспільно-небезпечного діяння саме з боку ОСОБА_7 у вигляді порушень таким вимог п.1.10, п.2.3 «а, б», п.12.3, п.31.1, п.31.4, п.31.4.2 п.п. «а, б, г», п.31.5 «Правил дорожнього руху України».

Окрім того, з метою роз`яснення висновків експертиз, наданих стороною обвинувачення, у судовому засіданні першої інстанції, в порядку ст.356 КПК України, також були допитані судові експерти ОСОБА_77 , ОСОБА_78 ,. ОСОБА_79 , які жодним чином не змогли в судовому засіданні підтвердити причетність обвинуваченого ОСОБА_11 , до кримінального правопорушення, що йому інкримінує сторона обвинувачення.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про зацікавленість свідків захисту, неможливості перевірити їхні покази на стадії досудового розслідування та того, що усім свідкам сторони захисту для допитів у слідчого надавались захисники, то такі є безпідставними з огляду на те, що в ході судового розгляду не здобуто жодних фактів, які б свідчили про зацікавленість таких свідків, усі свідки повідомляли відому їм інформацію, очевидцями якої були та при цьому бажали скористатись своїм законним правом на проведення допиту із участю захисника на власний вибір.

В частині того, що у судовому засіданні не знайшов свого логічного пояснення факт перенесення тіла ОСОБА_7 з правої пасажирської сторони на водійську сторону, то такий і не спростований, а тому є беззаперечним.

Щодо показань ОСОБА_7 про те, що до моменту, як ОСОБА_9 сіла за кермо автомобіля Ауді 100 у день ДТП вона раніше не їздила на даному автомобілі жодного разу, показань ОСОБА_9 , що до моменту ДТП не мала свого автомобіля, що на думку прокурора свідчить про відсутність у ОСОБА_9 практичних навичок водіння станом на дату ДТП слід зазначити, що ОСОБА_7 також повідомляв, що в ОСОБА_9 було посвідчення водія, йому було відомо, що і раніше вона керувала транспортними засобами відповідної категорії та особисто він давав у її розпорядження інший автомобіль марки «Деу Нексія». Окрім того, як вбачається із звукозапису судового засідання ОСОБА_20 ствердила, що вона має посвідчення.

Не заслуговують на увагу і посилання прокурора на характеризуючі дані щодо особи ОСОБА_7 , оскільки жодним чином не спростовують та підтверджують обставину, що є предметом розгляду у даному кримінальному проваджені.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з твердженнями прокурора про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, що, на думку прокурора, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, оскільки такі доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

При цьому, як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду прокурором не наведено переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про недоведеність в діянні обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Доводи прокурора про те, що місцевим судом фактично не оцінено докази обвинувачення є неспроможними, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваного рішення, яке відповідає критеріям ст.370 КПК України щодо його законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Водночас колегія суддів ураховує, що прокурор не порушував питання про повторне дослідження доказів у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог процесуального законодавства судом першої інстанції в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 , апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді