ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/522/23 Справа № 696/477/22 Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 ,

засуджено за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням на нього певних обов`язків.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

16.06.2021 року о 08.00 год. відповідно до Книги нарядiв сектору полiцейської дiяльностi № 2 вiддiлу полiцii № 2 Черкаського районного управлiння полiцii ГУНП в Черкаськiй областi (далі - СПД №2 ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області) на добове чергування заступили старший дiзнавач сектору дiзнання ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаськiй областi майор полiцiї ОСОБА_9 та дiльничний офiцер полiцii СПД №2 ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській областi лейтенант полiції ОСОБА_10 .

Цього ж дня, о 18.42 год., до вiддiлу служби «102» УОАЗОР ГУНП в Черкаськiй областi надiйшло повiдомлення вiд ОСОБА_7 , який перебував на територiї свого дачного домоволодiння за адресою: АДРЕСА_3 , про те, що в цьому селі невiдомi особи порушують правила використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, внаслiдок чого завдано шкоди його домогосподарству.

Указане повiдомлення СПД №2 ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаськiй областi було зареєстроване до ІТС IПНП за №1506.

У подальшому, ОСОБА_9 спiльно iз ОСОБА_11 , виконуючи свої службовi обов`язки у складi слiдчо-оперативноi групи СПД №2 ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаськiй областi, будучи одягненими в службовий однострій на службовому автомобілі марки ВАЗ-21213, д.н.з. НОМЕР_1 , виїхали на вищезазначений виклик.

Не доїжджаючи до мiсця подiї, неподалiк вiд мiсця проживання ОСОБА_7 , службовий автомобiль марки ВАЗ-21213, д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з дощовою погодою на ґрунтовій дорозі застряг у намивi грунту з поля.

Перебуваючи на мiсцi подiї, полiцейськими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 було виявлено заявника ОСОБА_13 , який підійшов до них та мав ознаки алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно i виражався нецензурною лайкою в бік працівників поліції.

Пiд час спiлкування з полiцейськими ОСОБА_7 , близько 20.30год., перебуваючи по вул. Лесi Українки, поблизу домоволодіння №10, у с. Лубенцi Черкаського району Черкаської області, почав висловлювати невдоволення діями ОСОБА_14 та конфлiктувати з ними, пiсля чого умисно нанiс удар кулаком лівої руки в праву частину обличчя старшому дiзнавачу сектору дiзнання ВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаськiй областi майору полiцiї Коломiйцю В.П., спричинивши останньому тiлеснi ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у виглядi струсу головного мозку iз синцем обличчя справа, якi відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК, цивільний позов залишити без розгляду.

Підставами для скасування вироку обвинувачений зазначив невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення обвинуваченого права на захист.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невизнання ним вини та неналежність доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку. Вважає, що посилання судом на докази, визначені у обвинувальному акті, не можуть вказувати на його винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, оскільки вони судом не перевірені, залишились не з`ясованими, і фактично вказують на незаконні дії поліцейських. Приводить доводи щодо перевищення потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_15 своїх службових повноважень. Також, вважає, що діями поліцейських була допущена провокація. Звертає увагу, що доказів умисного заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу матеріали справи не містять.

Відзначає розбіжності у датах вчинення інкримінованої події та внесення відомостей до ЄРДР. Зокрема, вказує, що півтора місяця відомості не вносились до ЄРДР. Не погоджується з висновком спеціаліста №02-01 484 від 22.06.2021, який було складено до внесення відомостей до ЄРДР, що вказує на його неналежність та недопустимість. Окрім того, стверджує, що спеціаліст не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку.

Посилаючись на позицію Верховного Суду викладену колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №202/1310/16-к від 22.04.2021 обвинувачений вказав на недопустимість як належного доказу службового посвідчення ОСОБА_8 , книг нарядів та журналу реєстрації інструктажів СПД № 2 ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, оскільки їх оригінали не досліджувались судом першої інстанції.

Також обвинувачений зазначив про неналежність, як доказу медичного висновку КНП «Кам`янська Багатопрофільна лікарня» Кам`янської міської ради від 16.06.2021 № 31 щодо перебування його о 22.21 год. в стані алкогольної інтоксикації, оскільки цей висновок не містить ступеню алкогольного сп`яніння та складений до внесення відомостей до ЄРДР.

Окрім того, вказує на недопустимість експертиз № 05-6-01/351 від 19.11.2021 та № 05-6-01-407 від 29.11.2021, з огляду на невідповідність висновків експерта тим питанням, що ставились перед експертом слідчим, наведені у відповідних постановах про призначення судово-медичних експертиз.

Разом з тим, на думку апелянта, в основу цих висновків фактично покладено висновок спеціаліста, котрий, як це зазначено в апеляційній скарзі, є одночасно неналежним та недопустимим доказом.

Стверджує, що ці висновки експертів не відповідають положенням Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6, оскільки не містять докладного опису процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, в тому числі і тих, що реєстрували ушкодження.

Звертає увагу на протоколи слідчих експериментів, які були проведені в один день, за 11 хвилин, підписані однією особою - ОСОБА_16 , без зазначення статусу цієї особи. З огляду на тривалість проведення слідчих експериментів та проміжок між ними, вважає, що і потерпілий ОСОБА_8 і свідок ОСОБА_15 були одночасно присутні під час проведення слідчих експериментів та могли узгоджувати свої показання.

Вказує на розбіжності у показаннях свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 стосовно механізму нанесення удару потерпілому ОСОБА_8 .

Щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 , зазначив, що таке рішення суду не може бути законним, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, який би підтвердив факт необхідності відшкодування моральної шкоди.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор та потерпілий, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, потерпілого та прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 345 КК є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, дослідженими та перевіреним під час судового розгляду.

У суді першої інстанції обвинувачений свою вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що у зв`язку з порушенням земельного законодавства при здачі сільськогосподарських угідь в оренду у с. Лубенці Черкаського району 15.06.2021 здійснив виклик поліції для складення відповідних акту й протоколу, з метою подальшого звернення до суду. Однак приїхавши за викликом працівники поліції порушення земельного законодавства не зафіксували, чим спровокували його. Біля застряглого у болоті поліцейського автомобіля ОСОБА_18 сказав, щоб обвинувачений дав по обличчю ОСОБА_8 . Оскільки він служив у спецназі, то дав ОСОБА_8 ляпаса. Після сварки обвинуваченого було затримано та доставлено до лікарні для освідування на стан алкогольного сп`яніння, а потім - до відділу поліції. У задоволенні позову обвинувачений просив відмовити з огляду на те, що факт завдання моральної шкоди не доведено жодними доказами.

Суд першої інстанції ретельно перевірив невизнання вини обвинуваченим, вірно встановив, що версія обвинуваченого є неспроможною, оскільки спростовується сукупністю таких доказів.

У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив про обставини за яких відбулось кримінальне правопорушення. Вказав, що обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою в бік поліцейських. При цьому зазначив механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Вказані показання потерпілого були перевірені під час проведення слідчого експерименту з ним, в ході якого були відтворені дії обвинуваченого та потерпілого, обстановка нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Окрім того ці показання потерпілого узгоджуються з показаннями таких свідків.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснив, що дійсно 16.06.2021 заступив на добове чергування з ОСОБА_8 , з яким разом здійснювали виїзд на службовому автомобілі в с. Лубенці Черкаського району за викликом ОСОБА_7 щодо порушення земельного законодавства. Автомобіль застряг у болоті. ОСОБА_7 був в нетверезому стані, ображав їх, на зауваження не реагував, вів себе агресивно. В ході суперечки наніс удар ОСОБА_8 лівою рукою в праву частину голови, по щоці біля носа, був завданий боковий удар кулаком. Особисто возив ОСОБА_7 на освідування у лікарню, доставив у поліцію.

Ці показання свідка були перевірені під час проведення слідчого експерименту з ним, в ході якого були відтворені дії обвинуваченого та потерпілого, обстановка нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції пояснив, що є жителем с. Лубенці, 16.06.2021 його попросили своїм трактором витягти застряглий автомобіль. Поки він витягував автомобіль, між працівниками поліції і ОСОБА_7 сталася суперечка, в ході якої останній наче правою долонею наніс удар у ліву сторону обличчя ОСОБА_8 . Від удару потерпілий не впав, стояв на ногах, крові не було, явних слідів від удару не бачив.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого і вказаних свідків, оскільки вони є логічними, послідовними, повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам кримінального провадження. Підстав сумніватися в достовірності показань свідків у апеляційного суду немає.

Будь-яких даних, які б спростовували показання потерпілого, наведених свідків та свідчили, що вони обумовлюють обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Попри позицію апелянта розбіжності у показаннях свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 стосовно механізму нанесення удару потерпілому ОСОБА_8 є незначними та пов`язані з характером сприйняття кожною особою подій, що досліджується судом. Разом з тим апеляційний суд враховує, що у цій справі достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс удав кулаком правою руки в праву частину обличчя потерпілого ОСОБА_8 , а показання свідка ОСОБА_17 , що цей удар було нанесено долонею правою руки носили ознаки сумніву, непевності.

Зазначені показання потерпілого, а також результати проведеного з ним слідчого експерименту були підтвердженні висновками судово-медичних експертиз № 05-6-01/351 від 19.11.2021 та № 05-6-01/407 від 29.11.2021, згідно з якими у потерпілого ОСОБА_8 встановлені легкі тілесні ушкодження, які могли виникнути за обставин, вказаних у постанові слідчого та за давністю спричинення можуть відповідати часу події.

Доводи обвинуваченого щодо неналежності вказаних експертиз колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається із зазначених висновків, експерт не посилався на висновок спеціаліста № 02-01-484 від 22.06.2021.

При цьому експертом в основу висновків покладено медичні документи надані слідчим: фотокопію, яка завірена належним чином, довідки КНП «Кам`янська БЛ» від 16.06.2021 на ОСОБА_8 , із якої відомо, що він звернувся в приймальне відділення та було діагностовано ссадина правої половини лиця, гематома правої вилично-скулової ділянки лиця, садина правого крила носа; к/копію, яка завірена належним чином, довідки №01-12/334 КНП «Кам`янська БЛ» від 17.08.2021 на ОСОБА_8 , із якої відомо, що він звернувся 16.06.2021р. за медичною допомогою у приймальне відділення та був оглянутий черговим лікарем. Діагноз: «Садина правої половини лиця, гематома правої вилично-скулової ділянки лиця, садина правого крила носа.» Рекомендована консультація травматолога та невролога. Запис в журналі приймального відділення №398; к/копію, яка завірена належним чином, медичної карти стаціонарного хворого №2674 КНП «Смілянська міська лікарня» на ОСОБА_8 , із якої відомо, що він поступив в відділення код 06 (травматологічне) 18.06.2021 року у 12.40 із скаргами на нудоту, головокружіння, головний біль, загальну слабкість, біль в ділянці обличчя. Виписаний 25.06.2021 року. Заключний діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Параорбітальна гематома справа. Садно скроневої ділянки справа.»; к/копію, яка завірена належним чином, протоколу допиту потерпілого за участю ОСОБА_8 від 11.08.2021; к/копію, яка завірена належним чином, протоколу додаткового допиту потерпілого за участю ОСОБА_8 від 12.10.2021.

Також суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав інші письмові докази, зокрема висновки експертів: № 05-6-01/042 від 22.02.2022, № 05-6-01/044 від 22.02.2022, № 05-6-01/044 від 22.02.2022, № 05-6-01/045 від 22.02.2022, № 05-6-01/041 від 22.02. 2022, № 05-6-01/043 від 16.06.2022. Усі вказані висновки не виключають, що тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_8 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який потерпілий вказав під час допитів та проведених слідчих експериментів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки зазначених експертиз відповідають вимогам статей 101 та 102 КПК, оскільки вони містять докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені перед ним. Ці експертні дослідження проведені кваліфікованим та досвідченим експертом, на підставі наданих йому матеріалів.

Незважаючи на доводи обвинуваченого, висновки експертів повністю відповідають тим питанням, що ставились перед ними слідчим, наведені у відповідних постановах про призначення судово-медичних експертиз.

Судом першої інстанції не встановлено підстав, з чим погоджується апеляційний суд, вважати висновки експерта необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази, на підставі яких можливо встановити спричинення потерпілому, встановлених у нього тілесних ушкоджень, при інших обставинах.

Вказане підтверджується і протоколами проведення слідчих експериментів від 07.02.2022 з ілюстрованими таблицями до них за участі потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_15 (т.1 а.с.227-242).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо проведення вказаних експериментів з порушенням кримінально-процесуального законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, а тому відхиляє їх з таких підстав.

Слідчі експерименти за участі потерпілого ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_15 були проведені з метою перевірки і уточнення відомостей події, що сталась 16.06.2021 близько 20.30год., зокрема в частині механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

При проведенні слідчих експериментів з вказаними особами 07.02.2022, відповідно до протоколів та фототаблиць до них, вони показали та розповіли за яких обставин 16.06.2021, потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження. Також продемонстровано, як обвинувачений ОСОБА_7 кулаком лівої руки наніс удар в праву ділянку обличчя потерпілого.

Всі слідчі експерименти від 07.02.2022 були проведені за участю понятих. Протоколи слідчих експериментів підписані усіма учасниками процесуальної дії без зауважень і доповнень.

Зазначені слідчі дії проведена з дотриманням вимог ст.240 КПК, а тому колегія суддів вважає протоколи слідчих експериментів належними та допустимими доказами, які покладено в основу обвинувального вироку.

Наявність даних про участь при проведені слідчих експериментів ОСОБА_16 , який як слідує зі змісту наведених протоколів, є статистом, не свідчить про недопустимість фактичних даних, що містяться у цих протоколах.

Так само, з огляду на характер відтворення дій і обстановки події учасниками зазначених слідчих дій, незначний час, який було витрачено на їхнє проведення, не впливає на законність проведення слідчих експериментів.

Стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 підтверджується медичного висновку КНП «Кам`янська Багатопрофільна лікарня» Кам`янської міської ради від 16.06.2021 № 31.

Відсутність даних у цьому висновку ступеню алкогольного сп`яніння, не впливає на достовірність цього доказу. Також долучення цього доказу стороною обвинувачення було здійснено після внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Всупереч позиції апелянта, слід зауважити, що ч. 3 ст. 214 КПК не встановлює заборону на долучення документів, котрі були складені до внесення відомостей до ЄРДР. Заразом апеляційний суд відзначає, що у цьому кримінальному провадженні слідчий не здійснював досудове розслідування до внесення відомостей до ЄРДР.

До того ж проміжок часу між вчинення кримінального правопорушення та внесення відповідних відомостей до ЄРДР жодним чином не впливає на законність проведення досудового розслідування та процедуру збору доказів.

Колегія суддів не вбачає порушення права обвинуваченого на захист, який протягом судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції мав захисника ОСОБА_19 .

Твердження обвинуваченого, що захисник ОСОБА_19 неналежним чином виконував свої обов`язки, не ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах кримінального провадження.

З журналу судового засідання та технічного носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції випливає, що захисник ОСОБА_19 надавав кваліфіковану юридичної допомоги, приймав участь у судових засіданнях, висловлював свої доводи щодо недоведеності винуватості обвинуваченого. За цих обставин, обвинувачений в суді першої інстанції жодним чином не висловлювався щодо неналежного його захисту, не просив здійснити заміну захисника.

З цього приводу колегія суддів вважає необхідним привести правову позицію Верховного Суду, котрий зазначив, що ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав і кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність (постанова Верховного суду від 28 квітня 2021 року (справа № 243/5813/16-к; провадження № 51-2016км20).

За таких обставин, об`єктивних даних про неналежне виконання адвокатом ОСОБА_19 професійних обов`язків захисника, яке би могло призвести до істотного обмеження прав ОСОБА_7 , передбачених ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 20, частинами 3, 4 ст. 42 КПК України матеріали кримінального провадження не містять.

Водночас, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку неправомірно зазначив, як на підтвердження встановлених судом обставин - висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01 484 від 22.06.2021. Зважаючи на системний аналіз норм статтей 84, 298-1 КПК, з яких випливає, що висновок спеціалістів у розумінні абз. 2 ч. 1 ст. 298-1 КПК не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів, а відтак не може підтверджувати чи спростовувати обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачені ч. 1 ст. 91 КПК (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29.05.2023 (справа № 583/877/21).

Заразом слід зважити, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК, є нетяжким злочином, внаслідок чого наведений висновок спеціаліста не може бути належним доказом винуватості ОСОБА_7 , а тому його необхідно виключити.

Утім виключення цього висновку з доказової бази на підтвердження встановлених судом обставин, в цілому не впливає на законність обвинувального вироку.

Суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження у межах пред`явленого обвинувачення, не встановлював, що дії поліцейських ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_15 під час інкримінованих ОСОБА_7 подій, виходили за межі їхніх службових повноважень, чи, що їхні дії носили провокативних характер.

Наведене також не встановлено під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону щодо посилання суду першої інстанції на фактичні дані, що містяться у копіях службового посвідчення ОСОБА_8 , книг нарядів та журналу реєстрації інструктажів СПД № 2 ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, через те що судом не досліджувались їхні оригінали.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документу. У той же час у цьому кримінальному провадженні стороною захисту не ставилось під сумнів достовірність даних, що містяться в наведених копіях документів, що були належним чином завірені стороною обвинувачення. Також стороною захисту не ставилось питання про дослідженні оригіналів цих документів.

За таких умов, у даному випадку, посилання обвинуваченого, як на окрему підставу для скасування обвинувального вироку та закриття провадження на підставі пп. 1-3 ч. 1 ст. 284КПК України, є безпідставним.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 під час суперечки з ОСОБА_8 , умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.345 КК.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені повно за відсутності порушень всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирок ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений ОСОБА_7 є винним у його вчиненні.

Стороною захисту не спростовані встановлені фактичні обставини цієї справи. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_7 , через те що версія обвинуваченого була відкинута фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог статей 50 та 65 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов вирішено у відповідності до вимог закону та апелянтом не наведено будь-яких доводів щодо неправильного його розв`язання.

Відповідно до ст.129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст.23, 1167 Цивільного кодексу України у відповідності до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову, зокрема, в частині відшкодування, моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення. Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого злочинного діяння відносно потерпілого; ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоду; особу потерпілого, негативні наслідки, що настали для потерпілого внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, та врахувавши вимоги розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмір 5000 грн.

На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілим фізичних та моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для скасування обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ на підтвердження встановлених судом обставин - висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01484 від 22.06.2021.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3