ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 751/5523/21

провадження № 51-3993 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2023 року, потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Галлє, Німеччина, яка мешкає

за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Новозаводський районний суд м. Чернігова вироком від 23 січня 2023 року засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК до покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 700 000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Чернігівський апеляційний суд вирок суду першої інстанції залишив без змін, на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 16 квітня 2018 року приблизно о 18:00, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, під час проведення масажу тіла ОСОБА_9 здійснила різкий поворот шийного відділу хребта потерпілої, внаслідок чого спричинила останній тяжких тілесних ушкоджень у вигляді закритої хребетної спинно-мозкової травми з ушкодженням спинного мозку в шийному відділі.

Від отриманих травм ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03:00 померла у Чернігівській міській лікарні № 3.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 , просить їх скасувати, кримінальне провадження - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (далі - КПК) у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримати.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що:

- орган досудового розслідування не перевірив інших версій обставин події;

- прокурор на підтвердження обвинувачення не надав письмових чи речових доказів, не відкрив стороні захисту медичних документів, на які посилались експерти у висновках, не довів винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом;

- суд першої інстанції:

- врахував показання свідків з чужих слів;

- необ`єктивно оцінив висновки експертів, речовий доказ - мобільний телефон;

- необґрунтовано визнав недопустимими висновки спеціалістів, надані стороною захисту;

- проводив судовий розгляд з обвинувальним ухилом, врахував недопустимі докази та суперечливі показання потерпілого й свідків;

- призначив надмірно суворе покарання без урахування всіх пом`якшуючих обставин;

- неправильно вирішив цивільний позов;

- суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги захисника, не роз`яснив обвинуваченій підстави звільнення від кримінальної відповідальності;

- судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 373, 374, 419 КПК.

Потерпілий ОСОБА_8 , не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання, так як остання ухилялась від досудового розслідування та суду, навмисно створила умови для затягування розгляду справи з метою штучного створення умов для застосування законодавства про звільнення від покарання. Зокрема, судове засідання в суді апеляційної інстанції було призначено на 12 квітня 2023 року, тобто в межах строку притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, однак ОСОБА_7 не з`явилась до суду та в подальшому на підтвердження поважності причини неявки надала довідку про хворобу, яку не було перевірено судом на предмет достовірності. Така поведінка обвинуваченої свідчить про ухилення від суду, а тому ухвала апеляційного суду в цій частині має бути скасована як така, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Від потерпілого ОСОБА_8 на касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 надійшли заперечення, в яких він просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджена підтримали касаційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити. Проти задоволення касаційної скарги потерпілого заперечили.

Потерпілий підтримав свою касаційну скаргу та заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення обох касаційних скарг.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до безпідставного засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК.

Потерпілий ОСОБА_8 обґрунтовує свою скаргу тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК, оскільки остання ухилялась від суду.

Проте викладені у касаційних скаргах доводи Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК, та правильність кваліфікації її дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому суд урахував:

- показання обвинуваченої про те, що має середню медичну освіту за фахом медична сестра загального профілю. Під час здобуття вказаної освіти проходила курси з медичного масажу та отримала відповідне свідоцтво. До неї зверталась ОСОБА_9 , яка скаржилась на біль в задній поверхні правого стегна, просила провести масаж. Вона її обстежила на місці, попросила лягти на кушетку для надання масажу і почала робити гігієнічний масаж попереково-крижового відділу хребта сідничної області, задньої та передньої поверхні ніг та стоп, що жодним чином не пов`язано з шийно-грудним відділом хребта Під час проведення вказаного масажу вона помітила у ОСОБА_9 не рівномірність у плечах. Остання розповіла їй про причину цього і про погіршення у зв`язку з цим стану її здоров`я, що супроводжувалося такими симптомами: потемніння в очах, порушення рівноваги, запаморочення, шум у вухах, «мурашки» в кінцівках, біль у шийному відділенні, тяжкість і дискомфорт у грудному відділенні хребта, періодичне оніміння верхніх та нижніх кінцівок. В ході розмови вона порекомендувала звернутися їй до лікаря. При цьому зауважила, що не робила їй масажу шийно-грудного відділу хребта, оскільки не було такого запиту. Після проведеного масажу ОСОБА_9 їй подякувала і пішла. Наступного дня вона зателефонувала ОСОБА_9 і поцікавилась її здоров`ям. На початку травня 2018 року вона від доньки ОСОБА_9 дізналася про смерть останньої;

- показання потерпілого ОСОБА_8 - чоловіка покійної ОСОБА_9 про те, що 16 квітня 2018 року ОСОБА_9 пішла на масаж до ОСОБА_7 , яка зробила їй масаж руки, а потім за її ж рекомендацією - масаж спини. Після проведеного масажу у дружини стало боліти все тіло і з кожним днем стан погіршувався. Йому відомо про те, що дружина спілкувалась телефоном з обвинуваченою з приводу поганого самопочуття. Зранку 19 квітня 2018 року дружину забрала швидка у відділення неврології. Лікарі поставили діагноз «набряк спинного мозку»;

- показання свідка ОСОБА_10 - дочки ОСОБА_9 про те, що за порадою колег у квітні 2018 року мати звернулась до масажиста ОСОБА_7 , без попереднього медичного обстеження. Вже ввечері 16 квітня 2018 року ОСОБА_9 у телефонній розмові поскаржилась їй на погане самопочуття. ОСОБА_9 розповіла їй, що масажист посадила її на кушетку і по 2 рази повернула її голову праворуч та ліворуч, вона відчувала хруст та потемніння в очах. Про будь - які інші травмуючі ситуації вона не розповідала. З 19 до ІНФОРМАЦІЯ_2 вона провідувала свою матір в лікарні, яка була дуже слабка, вже не піднімалася з ліжка, в неї були відчуття ніби провалювалася голова. Після смерті матері вона їздила до ОСОБА_7 , яка підтвердила, що робила масаж ОСОБА_9 , проте запевняла, що до смерті останньої вона не має ніякого відношення;

- показання свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 18 квітня 2018 року в телефонній розмові повідомила йому, що напередодні сходила на масаж верхніх кінцівок, шийно-грудного та попереково-крижового відділів хребта. В ході масажу відчула хруст та різкий біль в районі шийного хребта, потемніння в очах. Скаржилась на слабкість у верхніх і нижніх кінцівках;

- показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_9 після відвідування 16 квітня 2018 року сеансу масажу скаржилась на погане самопочуття. Погіршення стану здоров`я обумовлювала проведеним масажем. Зазначала, що масажист ( ОСОБА_7 ) в ході проведення масажу підключала «мануалочку» (декілька разів крутнула її голову вправо та вліво);

- показання свідка ОСОБА_15 про те, що в квітні 2018 року працювала лікарем - неврологом відділення для хворих з порушенням мозкового кровообігу Чернігівської міської лікарні №3. До неї у відділення поступила важка хвора - ОСОБА_9 , яка скаржилась на дуже сильну слабкість у кінцівках і пов`язувала свій стан із проведеним напередодні масажем шийно-грудного відділу хребта. Було прийнято рішення щодо її швидкого огляду і обстеження. За результатами декількох проведених консиліумів ОСОБА_9 діагностовано слабкість м`язів, обумовлену саме ураженням структури спинного мозку на рівні шийного хребта, а характер травми - ротаційний вплив, який і пошкодив спинний мозок. Лікування хворої вона здійснювала за протоколом - протинабрякова терапія. Доповнила, що наявні у ОСОБА_9 хронічні захворювання не могли вплинути на характер такого ушкодження;

- пояснення експерта ОСОБА_16 , який підтримав висновок № 51 від 06 серпня 2018 року та повідомив про те, що під час проведення експертизи не залучалися окремо фахівці з нейрохірургії та неврології, оскільки комісія керувалася висновками клініко - експертної комісії, у формуванні яких вже брали участь фахівці обласного значення. Вказав на те, що в ході проведення даної експертизи були встановлені явні ознаки травматичного впливу на структуру спинного мозку, який виник виключно внаслідок механізму ротації голови та послугував настанням смерті ОСОБА_9 , при цьому повністю виключив прямий механічний вплив та наявність хронічних захворювань;

- пояснення експерта ОСОБА_17 , який брав участь у проведенні первинної та комісійної судово - медичних експертиз №51 від 06 серпня 2018 року та № 469 від 06 червня 2018 року, та повідомив про те, що виявлені візуально та мікроскопічно при розтині тіла ОСОБА_9 явища підтверджують характер травмуючого впливу на структуру спинного мозку і не можуть бути спричинені хронічними захворюваннями останньої, а характер омертвіння тканини спинного мозку свідчить про те, що даний вплив не міг відбутися у період часу перебування потерпілої в лікарні. При цьому зазначив, що МРТ є не основним, а додатковим дослідженням, і відсутність на знімках прямих ознак травмуючого впливу зовсім не означає, що вони відсутні;

а також письмові докази:

- копію карти виклику швидкої медичної допомоги № 2876 від 19 квітня 2018 року, згідно з даними якої привід для виклику: погано після масажу (відмовили руки та ноги);

- висновок експерта № 469 від 06 червня 2018 року, згідно з яким смерть ОСОБА_9 настала від висхідного набряку головного мозку, який розвинувся внаслідок закритої хребетної спинно-мозкової травми з ушкодженням спинного мозку в шийному відділі;

- висновок експерта № 51 від 06 серпня 2018 року, згідно з яким безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 стала гостра легенево-серцева недостатність як прояв вираженого набряк-набухання спинного та головного мозку, що були зумовлені некрозом тканини спинного мозку з вираженим набряком та ішемічними змінами стовбуру головного мозку, які в свою чергу виникли на тлі закритої хребетної спинно-мозкової травми з ушкодженням спинного мозку в шийному відділі. Механізмом утворення комплексу тілесних ушкоджень є ротація (кручення) та стиснення шийного відділу хребта по осі справа, вони могли виникнути від різких надмірних поворотів голови під час проведення некваліфікованого масажу. Смерть потерпілої зумовлена не діями лікарів, а тяжкістю отриманої нею травми, медична допомога в лікувальному закладі надавалась своєчасно та в достатньому обсязі;

- протокол засідання клініко-експертної комісії при управлінні охорони здоров`я Чернігівської облдержадміністрації за профілем «неврологічна допомога» №1 від 14 червня 2018 року, згідно з яким смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої хребетної спинно-мозкової травми, висхідного набряку та набухання шийного відділу спинного мозку і бульварного відділу головного мозку, гострого паралічу діафрагми з раптовою зупинкою серця, гострої серцево-легеневої недостатності. Розбіжності клінічного і патологоанатомічного (судово-медична експертиза) діагнозів відсутні;

- протокол огляду речей та документів від 26 квітня 2018 року з описом дослідження мобільного телефону, згідно з яким у програмі «Вайбер» між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбулась переписка щодо погіршення стану здоров`я останньої після проведеного ОСОБА_7 масажу;

- копію витягу з реєстру платників єдиного податку стосовно ОСОБА_7 , згідно з яким вона лише з 01 листопада 2018 року офіційно стала надавати послуги з фізичного комфорту та косметології.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95, 97 КПК.

Також суд першої інстанції проаналізував докази, надані стороною захисту, та їх оцінка, на думку колегії суддів, в цілому не впливає на обґрунтованість судового рішення.

Суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 вчинила інкриміноване їй суспільно небезпечне діяння - вбивство через необережність.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої ч.1 ст. 119 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання - позитивну репутацію, міцність соціальних зв`язків, висновок органу пробації, дані про особу винної, зокрема, її вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, а також те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліках у нарколога та психіатра, до адміністративної відповідальності не притягувалась.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК при призначенні ОСОБА_7 покарання за наведеними обставинами.

Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. У ньому наведено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, як того вимагає ч. 3 ст. 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційних скарг захисника, потерпілого та прокурора про істотні порушення вимог КПК та приписів КК, допущені, на їхній погляд, під час досудового розслідування й в суді першої інстанції, та не знайшов обґрунтованих підстав для їхнього задоволення.

Доводи захисника, викладені в касаційній скарзі, про неповноту досудового розслідування та неправильну оцінку доказів (медичної карти № 001/о, речового доказу - мобільного телефону) не є предметом касаційного перегляду в розумінні ст. 438 КПК.

Щодо інших доводів захисника ОСОБА_6 і потерпілого ОСОБА_8 у касаційних скаргах колегія суддів касаційного суду дійшла таких висновків.

Доводи захисника про порушення приписів ст. 97 КПК

Захисник посилався на те, що висновки про винуватість ОСОБА_7 обґрунтовані, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які є показаннями з чужих слів.

Відповідно до ст. 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненнях іншої особи (ч. 1).

Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів у виняткових випадках, обов`язково врахувавши їх значення для з`ясування певної обставини та їх важливість для розуміння інших відомостей (п. 1 ч. 2), обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності (п. 3 ч. 2), можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту (п. 7 ч. 2).

Суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті (ч. 3).

За змістом ч. 6 цієї статті КПК показання з чужих слів можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо вони підтверджуються іншими допустимими доказами.

Суди врахували показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 як показання з чужих слів, дотримавшись указаних положень кримінального процесуального закону:

- показання цих свідків важливі для з`ясування та розуміння обставин події, не викликали сумнівів у їхній достовірності, підтверджені іншими допустимими доказами;

- неможливо безпосередньо допитати ОСОБА_9 (через її смерть), яка надала первинні пояснення про обставини, які передували погіршенню стану її здоров`я, коло осіб, з якими вона з цього приводу спілкувалась, причини зміни її самопочуття, які вона називала медичним працівникам при госпіталізації та надходженні до лікарні.

Тому колегія суддів касаційного суду вважає доводи захисника в цій частині необґрунтованими.

Доводи захисника про невідкриття при виконанні ст. 290 КПК медичних документів та невідповідність висновків експертів вимогам кримінального процесуального закону

Захисник у касаційній скарзі посилався на те, що стороні захисту не було надано доступу до медичної документації, яка використовувалась при проведенні експертиз, не встановлено, як медичні картки потрапили до експертів, тому суди не мали законних підстав посилатись на висновки медичних експертів як на докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, зокрема, шляхом витребування та отримання від юридичних, службових, фізичних осіб речей, документів, відомостей.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 січня 2020 року (справа 754/14281/17, провадження 51-218кмо19) зробила висновок про те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Суди встановили, що частину медичних документів слідчий отримав у порядку ст. 93 КПК, не зачіпаючи прав та інтересів ОСОБА_7 , не маючи заперечень на такі дії й від потерпілого.

Оригінал історії хвороби ОСОБА_9 , померлої в лікувальному закладі, його керівник надіслав до моргу для проведення судово-медичного дослідження у відповідності до п.1.10 Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи (№ 6 від 17 січня 1995 року).

Під час судового розгляду сторона захисту отримала доступ до медичної карти № 2692 на ім`я ОСОБА_9 , що не заперечується в касаційній скарзі.

Суди проаналізували висновки медичних експертів та не знайшли обґрунтованих підстав визнати їх недопустимими доказами.

Крім того, захисник у касаційній скарзі не зазначив, як саме відсутність решти медичних документів вплинула на можливість спростувати докази обвинувачення, оскільки заявлена обставина не перешкодила стороні захисту звернутись за консультаціями до спеціалістів та отримати відповідні висновки на підставі наявних у кримінальному провадженні документів.

Відтак колегія суддів касаційного суду й ці доводи захисника не вважає слушними.

Доводи захисника про порушення приписів ст. 285 КПК та потерпілого - про неправильне застосування положень ст. 49 КК

Захисник у касаційній скарзі вказував на те, що суд апеляційної інстанції не роз`яснив ОСОБА_7 приписи ст. 285 КПК.

Потерпілий у свою чергу зазначав про безпідставність звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 49 КК.

ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні 16 квітня 2018 року нетяжкого злочину (ч. 1 ст. 119 КК), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Строк притягнення особи до кримінальної відповідальності за такий злочин становить 5 років (ч. 1 ст. 49 КК).

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилась від досудового розслідування або суду.

Відповідно до ч.ч. 2 - 3 ст. 285 КПК обвинуваченому, який може бути звільненим від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено право та підстави такого звільнення, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

У разі якщо обвинувачений заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Тоді така особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставі, передбаченій ст. 49 КК, в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 цього Кодексу.

Станом на день проведення судового засідання судом апеляційної інстанції - 29 травня 2023 року - закінчився строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 119 КК.

Під час судового засідання колегія суддів апеляційного суду з`ясувала думку сторони захисту щодо можливості застосування положень ст. 49 КК.

Обвинувачена, підтримавши апеляційну скаргу захисника, наполягала на своїй невинуватості та просила в разі відмови в задоволенні апеляційної скарги звільнити її від покарання, усвідомлюючи роз`яснення колегії суддів про право бути звільненою від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження.

Аналогічну позицію сторона захисту озвучила й під час касаційного провадження, зробивши акцент на невинуватості ОСОБА_7 та, не наводячи будь-яких обґрунтувань того, що судом не було застосовано до неї положень ст. 49 КК у частині звільнення саме від кримінальної відповідальності.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про фактичне виконання судом апеляційної інстанції приписів ст. 285 КПК, обізнаність з ними ОСОБА_7 та усвідомлене висловлення обвинуваченою своєї позиції щодо застосування положень ст. 49 КК.

Водночас Суд визнав безпідставними твердження потерпілого про неможливість звільнення ОСОБА_7 від покарання за закінченням строків давності через те, що вона ухилялась від суду.

Матеріали кримінального провадження доказів існування такої обставини не містять, не була вона встановлена ні під час апеляційного розгляду, ні в касаційному провадженні.

Доводи захисника про неправильне вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди

Захисник у касаційній скарзі зазначає про те, що рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 коштів в сумі 700 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції перевірив і ці доводи сторони захисту та вказав на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди був визначений судом першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, наслідків, що настали, характеру і глибини душевних, емоційних та моральних страждань, які потерпілий переніс у зв`язку із передчасною смертю дружини.

Законодавством установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, а визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

З огляду на викладене колегія суддів уважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив та проаналізував доводи апеляційних скарг, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Колегія суддів уважає, що постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3