ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні спільну апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні № 0000415 від 11.05.2023 стосовно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Апостолово Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 - ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені ухвалою слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року частково задоволено клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної ОСОБА_8 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 671 000 гривень та покладено на неї обов`язки за ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 - ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 366 КК, яка підтверджується доказами зібраними в ході досудового розслідування та долученими до клопотання прокурора у їх сукупності.

Крім того, слідчий суддя вважав доведеним прокурором ризик у виді переховування ОСОБА_7 від органів досудового слідства та суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі доведення винуватості та високий рівень вірогідності настання наслідків вчинення кримінальних правопорушень.

Слідчим суддею також враховані дані про особу ОСОБА_7 , яка заміжня, має малолітню дитину, раніше не судима, у зв`язку з чим дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді застави зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та дотримання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Щодо визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених процесуальним законом, слідчий суддя зазначив, що бере до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину розмір застави визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому вважав за доцільне визначити заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи осіб, які її подали.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді застави в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а прокурор в судовому засіданні не довів, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваної.

Посилається на необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , оскільки описані в повідомлені про підозру правовідносини з надання послуг з ремонту об`єктів комунальної власності, виконувались шляхом укладення договорів після перемоги у торгах відповідно до вимог чинного законодавства. Зауважує, що наразі результати торгів по відповідним договорах не скасовані, ні належним державним органом, ні в судовому порядку, результати торгів не визнані не дійсними і не встановлено порушення відповідного закону чи конкурентного законодавства і слідством таких доказів не надано.

Зазначає, що у тому випадку, коли умови договору встановлені умовами тендерної документації та тендерної процедури, то і витрати і вартість робіт встановлені відповідними документами тендерної документації, а відповідно питання завищення ціни виконуваних робіт за своєю природою не може стати питанням для правоохоронних органів взагалі. Відомості, викладені у калькуляціях та актах виконаних робіт неодноразово перевірялись відповідальними працівниками та підрозділами органами місцевого самоврядування та відповідними висновками спеціалістів. На думку захисника, сторона обвинувачення називає злочинами звичайну підприємницьку діяльність суб`єктів господарювання, спрямовану на отримання прибутку.

Захисник також стверджує про порушення вимог статей 133 -136, 276 - 279 КПК щодо процедури вручення повідомлення про підозру, зокрема у справі немає доказів вручення безпосередньо підозрюваній повідомлення про підозру, а також вручення повістки про виклик до слідчого для вручення такої підозри.

Крім того, наводить відомості, що ОСОБА_7 виїхала за кордон з дитиною 15.03.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації (далі - рф) та постійних обстрілів території Апостолівського району де вона проживала. Після її повернення до України 21.08.2023, її захисник одразу повідомив про це слідчого та 28.08.2023 вони без повістки прибули до останнього де отримали повідомлення про підозру та клопотання про застосування запобіжного заходу.

За твердженням захисника, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не доведений прокурором, оскільки, підозрюваній фактично не було вручено повідомлення про підозру, її відсутність за місцем проживання обумовлюється агресією рф проти України та необхідністю виїхати з міста, яке знаходиться у зоні наближеній до лінії проведення бойових дій та обстрілів та відповідно вивезти з небезпечної зони дітей, що є логічною дією з боку будь-якої матері. Більш того, підозрювана виїхала з м. Апостолове безпосередньо після 24.02.2022, відповідно, її від`їзд не має нічого спільного із досудовим розслідуванням чи спробами слідства оголосити їй про підозру.

Фактично прокурором не доведено існування ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, оскільки прокурор доводив існування цього ризику лише фактом вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, у якому підозрюється, його тяжкістю та припущеннями, щодо намагання підозрюваної вчинити такі дії.

Щодо ризику знищення підозрюваною доказів та впливу на свідків, визначеним п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, то слідчим суддею не надано належну правову оцінку тим обставинам, що прокурором у клопотанні не наведено, які конкретно речі, документи, що мають суттєве значення для досудового розслідування, матиме можливість знищити чи спотворити підозрювана.

Зазначає, що прокурор з метою встановлення обґрунтованості підозри посилається на низку доказів, що свідчить про повноту проведення слідства та відповідно відсутність ризику втрати доказів, які фактично вже зібрані на момент розгляду клопотання, а свідки відповідно допитані, первинне кримінальне провадження разом з обвинувальними актами направлено до суду.

Також посилається на безпідставність висновку слідчого судді та твердження прокурора про наявністю ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави слідчий суддя не взяв до уваги дані щодо особи підозрюваної, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, наразі не має свого доходу оскільки через війну тимчасово не працює, має на утриманні дитину та літніх батьків, які обмежені у пересуванні та потребують її допомоги.

Вважає, що розмір застави, визначений слідчим суддею є завідомо непомірним для підозрюваної та підлягає зменшенню з урахуванням відомостей про особу підозрюваної та відсутності на даний час у неї доходу.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник та підозрювана підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою, просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 - ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 366 КК є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

З наданих матеріалів слідує, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані та долучені документи свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_7 злочинів за обставин, викладених в повідомленні про підозру, підтверджується, зокрема: протоколами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; протоколами аудіо-, відео контролю особи у приміщенні службового кабінету ОСОБА_9 , в офісному приміщенні за місцем роботи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , в автомобілі ОСОБА_16 ; тендерною документацією за об`єктами будівництва, документами, розміщеними на електронному майданчику публічних закупівель «prozorro»; договорами, укладеними між розпорядниками бюджетних коштів та підконтрольними ОСОБА_17 приватними підприємствами; висновками судових будівельно-технічних експертиз; інформацією щодо здійснення фінансових операцій із використанням банківських рахунків ПП «ВЄСПА»; протоколом огляду матеріалів, зібраних в ході здійснення НСРД у кримінальному провадженні з додатком (аудіо-, відеофайл із записами приватного спілкування між співучасниками); інформацією отриманої в ході проведення тимчасових доступів у банківських установах; протоколами обшуків за місцем мешкання та здійснення злочинної діяльності співучасників злочинної організації.

Апеляційний суд зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Колегія суддів відзначає, що предметом апеляційного розгляду наразі є не рішення слідчого судді, прийняте за результатами оскарження повідомлення про підозру на підставі п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК, а лише встановлення обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, необхідної для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про порушення порядку повідомлення про підозру ОСОБА_7 , передбаченого ст. 278 КПК. Крім того, порядок повідомлення особи про підозру вже був предметом судового контролю і ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року захиснику відмовлено в задоволенні скарги на повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Таким чином, доводи захисника про необґрунтованість підозри, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами.

Стосовно наявності ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК.

Слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги, що наявний ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового слідства та суду підтверджується з огляду на тяжкість покарання, що їй загрожує у разі доведення її винуватості, яке відповідно до ст. 12 КК відносяться до особливо тяжкого злочину, оскільки санкція ч. 5 ст. 191 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження підозрювана тривалий час перебувала за межами України, що підвищує ризик ухилення від органу досудового розслідування у випадку не застосування щодо неї запобіжного заходу, оскільки вона може знову покинути межі України, чим значно ускладнить здійснення її виклику до слідчого та проведенню з нею слідчих дій.

Стосовно врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК та розміру застави.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді видно, що судом враховані дані про особу ОСОБА_7 , яка заміжня, має малолітню дитину, раніше не судима.

В той же час, зазначені обставини не спростовують правильності висновків слідчого судді про необхідність застосування до неї такого запобіжного заходу, який на даному етапі досудового розслідування зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти встановленому ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки такі обставини існували і під час вчинення інкримінованих їй злочинів, проте не були належним стримуючим фактором від протиправної поведінки.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Також апеляційний суд зважає на положення ч. 2 ст. 182 КПК, відповідно до яких застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

При цьому, виходячи з положень ст. 176 КПК, застава є менш суворим запобіжним заходом порівняно з домашнім арештом або триманням під вартою, в той же час вона застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а її розмір має бути достатнім, щоб під умовою звернення внесених коштів у доход держави, підозрюваний не вдався до втечі та переховування від правоохоронних органів.

Слідчим суддею належним чином дотримано вимоги ч. 3 ст. 183 КПК та визначено запобіжний захід у вигляді застави, з належним урахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження, зокрема вчинення злочинів з корисливих мотивів, майнової спрямованості, кількість епізодів злочинної діяльності та розміру заподіяної шкоди.

Крім того, слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора частково, оскільки як видно з клопотання сторона обвинувачення просила застосувати заставу у сумі 805 200,00 гривень.

Ця сума застави, на переконання апеляційного суду, не порушує принцип пропорційності та, з урахуванням характеру інкримінованого ОСОБА_7 злочинів та розміру грошових коштів, в заволодінні яких вона підозрюється, тому не є явно непомірною для неї і до того ж може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями). Проте вона є значною та цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та виконання покладених на неї процесуальних обов`язків. При цьому, апеляційний суд враховує, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафна чи каральна функція.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, інші доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків слідчого судді та суду апеляційної інстанції, а також законності і обґрунтованості оскарженої ухвали, у зв`язку з чим не можуть бути підставою для її скасування.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, застосований слідчим суддею запобіжний захід стосовно підозрюваної ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 177, 178, 183, 194 КПК, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 177-178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 - ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 - ч. 1 ст. 366 КК залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4