УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 638/7006/21

провадження № 51 - 5990 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року відмовлено в об`єднанні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003553 від 07 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК в одне провадження з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0000223 від 26 січня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 рокуна підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_4 на зазначену ухвалу.

У касаційній скарзі обвинувачена ОСОБА_4 порушує питання про перевірку ухвали апеляційного суду в касаційному порядку.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та наявну в матеріалах провадження копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 217 КПК рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування не може бути оскаржене.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року постановлено рішення про відмову воб`єднанні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003553 від 07 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК в одне провадження з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0000223 від 26 січня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, обвинувачена ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Відтак, з огляду на вищезазначені положення КПК, ухвали суду про відмову в об`єднання кримінальних проваджень окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягають. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Харківського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_4 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала суду першої інстанції не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з зазначенням мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, за результатом перевірки доводів обвинуваченої щодо оскарження вищезазначеного судового рішення, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3