УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 Справа №607/11716/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у м.Тернополі в залі суду у підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000130, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Захисник ОСОБА_5 щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду заперечив посилаючись на те, що він до початку судового розгляду просить витребувати документи, про що надав відповідне клопотання.

Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали вищевказане клопотання.

Із врахуванням думки учасників кримінального провадження та вимог КПК України, суд дійшов висновку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у даному кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні.

Зокрема, судом встановлено, що дане кримінальне провадження підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Підстави для закриття кримінального провадження, передбачені п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або зупинення провадження, відсутні.

Враховуючи наведене, слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання адвоката ОСОБА_5 про витребування доказів (документів), суд виходить з наступного.

Обгрунтовуючи клопотання адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що з метою перевірки допустимості доказів, здобутих під час проведення негласних слідчих дій у Головне управління поліції було надіслано адвокатський запит №33 від 21 липня 2023 року, з проханням надіслати нормативно-правові акти, які регулюють закупівлю наркотичних продуктів та інших заборонених речовин. У разі виявлення порушень вимог Інструкції про порядок проведення оперативної закупівлі та контрольованого постачання предметів, товарів, речовин, у тому числі заборонених до обігу у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності, затвердженої наказом МВС, СБУ, Міністерства доходів і зборів України №887 дск/1384 дск/480 дск від 16 вересня 2013 року можна буде вважати, що проведені слідчі дії, а саме проведення оперативних закупок, які здійснювались органом досудового розслідування є недійсними та такими, що здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 93 КПК України, сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Судом встановлено, що будь-яких доказів неможливості отримання вказаних у клопотанні документів чи відмови у їх отриманні, захисник суду не надав, тому суд вважає дане клопотання передчасним.

За таких обставин в задоволенні вказаного клопотання необхідно відмовити.

Крім цього, прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на два місяці.

Обгрунтовуючи подане клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України. Крім того, на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений ОСОБА_4 у зв`язку із усвідомленням тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та усвідомлюючи міру покарання може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки деякі з них можуть бути відомі ОСОБА_4 , тому останній як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати. Також зазначає, що ОСОБА_4 , постійно міняє місця проживання, не працює, немає постійного законного заробітку, на утриманні особи не перебувають, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його проживання. Вищевказане в цілому свідчить про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі з метою уникнення відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також продовжувати вчиняти інші злочини, оскільки раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки.

В суді прокурор ОСОБА_3 пояснив, що подане клопотання підтримує в повному обсязі, посилаючись на вказані у ньому мотиви та обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 стосовно задоволення клопотання прокурора заперечив, вважає його безпідставним.

Захисник ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання прокурора заперечив та зазначив, що вважає подане прокурором клопотання необгрунтованим, оскільки ОСОБА_4 немає на меті впливати на свідків, має житло, місце роботи, його роботодавець готовий взяти його на поруки, тому ризик втечі нічим не підтверджений. Вважає, що наявні підстави для визначення ОСОБА_4 застави, оскільки в такому разі він матиме можливість працювати.

Захисник ОСОБА_6 щодо задоволення клопотання прокурора заперечив. Обгрунтовуючи свої заперечення посилається на відсутність на даний час ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які прокурор посилається у клопотанні, а також на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 . У випадку задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, просить визначити обвинуваченому заставу в розмірі 200 000 грн.

Заслухавши доводи учасників, дослідивши клопотання та наявні матеріали судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та вбачається із реєстру матеріалів долучених до обвинувального акту. При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Прокурором в судовому засіданні доведено, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались судом при обранні та продовженні даного запобіжного заходу.

Зокрема, доведеним є ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Наявність вказаного ризику підтверджується тим, що він обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від 9 до 12 років із конфіскацією майна, тому усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від суду.

Також доведеним є ризик незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_4 на свідків, оскільки останній як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.

Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки судом встановлено, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків. Крім того, він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом встановлено, що вищезазначені обставини є також обставинами, які передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, та які достатньо переконливо свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зокрема, в ході розгляду даного клопотання, судом не здобуто доказів, які би свідчили про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, зможе забезпечити виконання обвинуваченим належним чином покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які зазначені прокурором у клопотанні.

Вирішуючи подане прокурором клопотання, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доказів існування обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду не надано.

При цьому обставини, на які посилаються захисники обвинуваченого, як на підставу для зміни раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, а саме, наявність місця роботи, позитивна характеристика за місцем роботи, та те, що обвинувачений добросовісно виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, не спростовують наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і враховуючи вимоги ст.ст. 178, 201 КПК України, не є підставами для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи хід судового розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також фактичні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_4 застави у даному кримінальному провадженні.

Також до суду надійшло клопотання від ФОП ОСОБА_7 , відповідно до якого він зобов`язується взяти обвинуваченого ОСОБА_4 на особисту поруку. У вказаному клопотанні зазначено: «В Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області здійснюється розгляд кримінальної справи № 607/11716/23 від 29.06.2023 року, кримінальне провадження №0000130 від 16 червня 2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2, ч.3ст.307, ч.І ст. 345 КК України. Я, ОСОБА_7 , є фізичною особою - підприємцем, власником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «549.ЮА», займаюся господарською діяльністю в наступних сферах: надання послуг таксі, допоміжне обслуговування наземного транспорту, надання інших інформаційних послуг, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, інший пасажирський наземний транспорт. Рахую, що суд може вважати мене такими, що заслуговує на довіру, щоб бути поручителем (особисто поручитися) за ОСОБА_4 . 3 18 березня 2022 року ОСОБА_4 працював на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів. Так, у зв`язку із важким періодом, який настав в країні через збройну агресію росії, багато працівників, які працювали на підприємстві пішли служити в Збройні Сили України. В період коли ОСОБА_4 працював на підприємстві він зарекомендував себе позитивно та як дуже відповідальний працівник. В даний час існує нестача працівників, які можуть здійснювати ремонт автотранспортних засобів. В той же час ОСОБА_4 працівник високої кваліфікації. Сьогодні кожна людина повинна бути при ділі, максимально використовуватися для підтримки економіки країни. На підставі вищезазначеного, а також розуміючи у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачують ОСОБА_4 зобов`язуюсь взяти обвинуваченого на особисту поруку. Я надаю суду письмове зобов`язання про те, що поручаюсь за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України і зобовязують за необхідності доставити його в суд чи до органу досудового розслідування на першу про те вимогу.»

Частиною 1 ст.180 КПК України передбачено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 2 ст.180 КК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

До клопотання ФОП ОСОБА_7 долучив характеристику на ОСОБА_4 , а також довідку №06-10-01/23 від 06 жовтня 2023 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 дійсно працює на ФОП ОСОБА_7 на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів з 18 березня 2022 року.

Поручителями можуть виступати повнолітні громадяни, які завдяки своїм високим моральним якостям, чесному ставленню до праці і виконанню громадських обов`язків мають авторитет у колективі або за місцем проживання і реально спроможні забезпечити належну поведінку і виконання покладених на підозрюваного, обвинуваченого обов`язків.

Суд враховує, що ФОП ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився та будь яких документів, які б характеризували дану особу, в тому числі, як таку, що заслуговує на особливу довіру, суду не надано.

Враховуючи наведене, клопотання ФОП ОСОБА_7 є необгрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.180, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 314, 316, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

На підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК Українипризначити судовий розгляд Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у відкритому судовому засіданні на 19 жовтня 2023 року в 11 год. 00 хв., в яке викликати учасників.

В задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_7 про передачу обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки, відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити. ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, до 08 грудня 2023 року.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про витребування доказів, відмовити.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу закінчується 08 грудня 2023 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити сторонам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Апеляційна скарга на ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1