Справа № 488/155/24
Провадження № 1-кп/488/190/24
У Х В А Л А

19.01.2024 року Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор доповів про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявив клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, такі як ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків і потерпілу та вчинення іншого правопорушення.

Сторона захисту та потерпіла сторона проти клопотання прокурора в частині призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , якого підтримав обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора в частині обрання запобіжного заходу обвинуваченому заперечив, звернувся до суду із зустрічним клопотанням, у якому просив обрати запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Підставами обрання названого запобіжного заходу, за позицією сторони захисту, слугувало те, що обвинувачений ОСОБА_5 має сталі соціальні зв`язки має постійне місце роботи, родину тривалий час мешкає у цивільному шлюбі с ОСОБА_7 . На обгрунтування своїх заперечень сторона захисту послалась також на недоведеність прокурором ризиків тримання обвинуваченого під вартою, їх необгрунтованість та базування виключно на припущеннях.

Потерпілий позицію сторони захисту підтримав, суду показав, що до обвинуваченого жодних претензій не має, просить не позбавляти його волі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, які є в розпорядженні суду, суд дійшов такого висновку.

Кримінальне провадження підсудне Корабельному районному суду міста Миколаєва.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Підстав для повернення обвинувального акту прокурору не встановлено.

Підстави для закриття провадження чи його зупинення відсутні.

На час проведення підготовчого судового засідання порушень вимог процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до судового розгляду, не встановлено.

Щодо клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вирішуючи питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, приходжу до наступних висновків:

ОСОБА_5 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів. Санкція за ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років. З вказаних підстав, суд приймає до уваги тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим.

Судом встановлено при розгляді названого клопотання та оцінюється в сукупності з іншими обставинами, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, мав постійне місце мешкання в м.Миколаєві до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 , а також місце реєстрації в АДРЕСА_2 . Обвинувачений має постійне місце роботи - працює водієм автобусу у ТОВ «Єталонавто». Всі вищеперелічені обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків за місцем проживання обвинуваченого.

Співвласники квартири за адресою: АДРЕСА_3 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до письмових заяв, не заперечують проти проживання ОСОБА_5 за вказаною адресою.

Оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України й наведений в клопотанні ризик об`єктивно існує, з огляду на те, що усвідомлюючи скоєне та побоюючись суворого покарання, яке йому загрожує, обвинувачений ОСОБА_5 у разі доведеності вини, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що реальність інших ризиків, зазначених стороною обвинувачення у клопотанні, не доведена, про них лише формально зазначено, жодного доказу того, що обвинувачений ОСОБА_5 вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю - незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, суду не представлено, тому суд вважає існування такого ризику ілюзорним.

Щодо ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів через те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, перебуває в компанії осіб, які ведуть антигромадський та паразитуючий спосіб життя, дані обставини в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшли, та спростовані наданими з міста роботи та мешкання характеристиками ОСОБА_5 , відповідно до яких останній має постійне місце роботи та характеризується виключно позитивно.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючому ризику, суд враховує таке.

Згідно із ч. 1, п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, що є невід`ємною умовою застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а лише формально зазначено, що, на думку прокуратури, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

Положеннями ст. 181 КПК України передбачено, що до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Таким чином, з урахуванням даних про особу обвинуваченого (відсутність судимостей, сімейний стан, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що останній має родинну, постійне місце проживання в м.Миколаєві та місце роботи), думку потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не має та просить суд не позбавляти його волі, суд вважає, що, не зважаючи на обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме - домашній арешт у певний період доби з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеному стороною обвинувачення під час розгляду клопотання ризику та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Саме такий запобіжний захід, на думку суду, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу обвинуваченого, а також буде пропорційним тому ризику, який об`єктивно існує.

При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, що за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»). Тому суд вважає, що застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу найбільш відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.

Керуючись ст.314-316, ст.181, 194, 195 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у відкритому судовому засіданні у приміщенні Корабельного районного суду міста Миколаєва на 25 січня 2024 року на 13.30 годин.

У клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби - задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, звільнивши його з-під варти у залі суду негайно.

Заборонити ОСОБА_5 у період часу з 22 години вечора до 5 години ранку залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_5 :

за першою вимогою прибувати до Корабельного районного суду м.Миколаєва;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для

виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали два місяці до 19.03.2024 року включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику ВП №3 МРУП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1