КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000142 стосовно, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Борова Фастівського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, щодо якого 29.11.2022 року до Нікопольського міськрайоннного суду Дніпропетрровської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001019 від 13.09.2022 за ч.4 ст. 185 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 07.01.2023 року близько 21-00 год. ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи по місцю свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тимчасовою відсутністю свого брата ОСОБА_9 , який також проживає у вказаній квартирі, шляхом підбору ключа проник в його кімнату, звідки таємно викрав бездротові навушники JBL Т560ВТ Black (JBLT560BTBLK) вартістю 1132,20 грн., павербанк (портативна батарея) Sillicon Power QP15 10000 mAh PD+QC3.0 18W Black вартістю 989,10 грн., після чого з місця події втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 2121,30 грн..

Тобто, своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає оскаржуваний вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить змінити вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2023 року, виключивши з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку дій обвинуваченого - вчинення злочину повторно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на ту обставину, що до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001019 стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України, невірно кваліфікував дії останнього за ознакою повторності, оскільки у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні, а тому, враховуючи, що на час ухвалення оскаржуваного вироку від 30.03.2023 року рішення у кримінальному провадженні №0001019 по обвинуваченню ОСОБА_7 , яке перебуває на розгляді Нікопольського міськрайоннного суду, не прийнято, підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ознакою «повторність» відсутні.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; позицію захисника, який покладався на розсуд суду; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, погодився з обставинами викладеними в обвинувальному акті та надав пояснення щодо обставин вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд першої інстанції, на підставі ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким з учасників судового провадження не заперечувались і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вказане судове рішення в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ознакою повторності та наявності підстав для зміни вироку шляхом виключення з мотивувальної частини вироку такої кваліфікуючої ознаки дій обвинувачного за ч. 4 ст. 185 КК України, як вчинення злочину повторно.

Апеляційні твердження прокурора, що у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, повторність має місце лише у разі постановлення щодо цієї особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні, а враховуючи, що на час ухвалення оскаржуваного вироку від 30.03.2023 року рішення в іншому кримінальному провадженні №0001019 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, яке перебуває на розгляді Нікопольського міськрайоннного суду, не прийнято, то підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ознакою повторності у цьому кримінальному провадженні відсутні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 року " Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки", вирішуючи питання про наявність чи відсутність у діях особи повторності, сукупності, рецидиву злочинів, суддям необхідно керуватися перш за все положеннями статей 32-35 КК України.

За змістом статті 32 КК України повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК; 2) передбачені різними статтями цього Кодексу у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

При цьому для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 раніше вчинив аналогічний злочин проти власності і 29.11.2022 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 13.09.2022 року за № 0001019 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, а тому ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні №0000142, суд вірно кваліфікував дії останнього за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обгрутованим і підстав для його зміни та виключення з мотивувальної частини вироку такої кваліфікуючої ознаки дій обвинуваченого, як вчинення злочину "повторно", про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2023 року у кримінальному провадженні №0000142 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3