ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/39/23

Провадження № 11-кп/4820/115/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу засудженого за п.п.4,10 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 153, ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року у кримінальних провадженнях №0000240, №0000001,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний стро, відповідно до ст.82 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання більш м`яким, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що відсутні достатні ознаки, які вказували б на виправлення засудженого, оскільки за період відбування покарання ОСОБА_7 мав 4 стягнення, заохочень не має, участі в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає, не підтверджено наявність інших вагомих підстав для застосування щодо засудженого пільги заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_7 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою засуджений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Вважає висновки суду такими, що не відповідають фактичним, оскільки Ізяславський суд не взяв до уваги, під час розгляду даного клопотання про заміну покарання більш м`яким, окрему думку судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду щодо недоведеності його вини у вчиненні злочинів, передбачених п.п.4,10 ч.2 ст.115, ч.3 ст.153 КК України.

Окрім того, апелянт вважає, що суд не вірно трактував його клопотання, так як він просив замінити довічне позбавлення волі на певний строк, а не обрати йому більш м`яке покарання, не мав права допускати до участі у розгляді даного клопотання працівників виправної колонії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , так як вони не є законними представниками керівництва виправної колонії.

У доповненні до апеляційної скарги апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено відомості щодо нього, які не відповідають фактичним, оскільки він ніколи не перебував у ДУ «Івано-Франківський слідчий ізолятор», ДУ «Київський слідчий ізолятор» та не був раніше судимим, порушень у зазначений період не допускав, характеризується позитивно, офіційно працює у ДУ «Замкова ВК (№58)» та отримує заробітну плату, сплачуючи пенсійний і військовий збір.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таких вимог судом першої інстанції дотримано.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, у виді позбавлення волі на певний строк, суд мотивував своє рішення тим, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 не відбув п`ятнадцяти років, призначеного судом покарання, а відтак не набув права на застосування до нього ст. 82 КК України.

Крім того, заміна покарання, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_7 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 537 КПК України, суд під час виконання вироків, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Частина 1 статті 539 КПК України передбачає, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з правилами статті 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Відтак, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 4, 10; 153 ч. 3; 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційногосуду Хмельницької області від 20 листопада 2017 року вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 листопада 2017 року залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено відомості щодо засудженого ОСОБА_9 , які не відповідають фактичним, оскільки він ніколи не перебував у ДУ «Івано-Франківський слідчий ізолятор», ДУ «Київський слідчий ізолятор» та не був раніше судимим, порушень у зазначений період не допускав, характеризується позитивно, офіційно працює у ДУ «Замкова ВК (№58)» та отримує заробітну плату, сплачуючи пенсійний і військовий збір, частково є обґрунтованими, оскільки із повторно надісланої адміністрацією ДУ «Замкова виправна колонія» характеристики на засудженого ОСОБА_7 слідує, що він утримувався з 19.02.2015 в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор». За час перебування допустив одне порушення вимог встановленого режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався, характеризувався негативно.

З 09.02.2018 відбував міру покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)». За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, не заохочувався. Характеризувався посередньо.

З 28.07.2018 утримувався в державній установі «Київський слідчий ізолятор». За час перебування допустив одне порушення вимог встановленого режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався, характеризувався негативно.

З 31.01.2019 відбував міру покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)». За час відбування покарання в установі порушень?вимог режиму відбування покарання не допускав, не заохочувався. Характеризується посередньо.

З 26.04.2019 утримувався в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор». За час відбування покарання в установі порушень вимог встановленого режиму відбування покарання не допускав, не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 22.08.2019 відбував міру покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)». За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, не заохочувався. Характеризується посередньо.

З 18.10.2019 утримувався в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор». За час перебування допустив одне порушення вимог встановленого режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався, характеризувався негативно.

З 11.01.2022 відбував міру покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)». За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, не заохочувався. Характеризується посередньо.

З 16.09.2022 утримувався в державній установі «Київський слідчий ізолятор». За час перебування допустив одне порушення вимог встановленого режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, не заохочувався, характеризувався негативно.

З 09.12.2022 по теперішній час відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)». За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, не заохочувався. Характеризується посередньо.

Засуджений ОСОБА_7 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає.

Згідно з даними з особової справи засудженого ОСОБА_7 , комісією державної установи «Замкова виправна колонія №58» йому відмовлено в переведенні в звичайні жилі приміщення колонії максимального рівня безпеки згідно з абз.3ч.2 ст.151-1КВК України.

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений не відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, а тому не має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі, на певний строк, оскільки таке право у нього настає відповідно до вимог ч.5ст.82 КК України 03 травня 2027 року.

Також місцевий суд встановив, що згідно з довідкою державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» № 98 від 27 квітня 2023 року ОСОБА_7 із заявою до адміністрації установи про внесення подання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі, на певний строк, станом на 27 квітня 2023 року не звертався.

Колегія суддів вважає, що наведені вище обставини давали суду першої інстанції підстави для висновку про відсутність достатніх ознак, які б вказували на виправлення засудженого, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_7 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Відтак, колегія суддів не погоджується з доводами засудженого про те, що суд першої інстанції не застосував вимоги та відповідну практику ЄСПЛ, а також щодо відсутності реальної перспективи звільнення від довічного позбавлення волі в Україні, на підставі чинних вимог кримінального законодавства.

Посилання засудженого у поданій апеляційній скарзі та доповненнях на рішення ЄСПЛ у справі «Вінтер і інші проти Сполученого Королівства», у справі Хатчінсон проти Сполученого Королівства та на рішення «Bancsok and Laszlo Magyar проти Угорщини» не є доречним, оскільки йде мова про те, що довічно ув`язнений має право знати з самого початку свого терміну, що він повинен робити, щоб було розглянуто можливість звільнення від покарання або пом`якшення, в тому числі за яких умов перегляд вироку відбудеться або про це може бути подано клопотання, наразі в рамках українського законодавства забезпечена. Обставини стосувалися випадку, коли заявники могли сподіватися на перегляд свого прогресу виправлення щодо звільнення лише після відбування сорока років ув`язнення в рамках довічного ув`язнення. Суд дійшов висновку, що таке довічне ув?язнення не може вважатися сумісним з положеннями статті 3 Конвенції.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні Петухов проти України, 06 листопада 2022 року, набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття, останньою, покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано окрему думку судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду щодо недоведеності його вини у вчиненні злочинів, передбачених п.п.4,10 ч.2 ст.115, ч.3 ст.153 КК України, є безпідставними, оскільки відповідно до постанови ВС від 18.02.2019 у справі 592/1964/14-к окрема думка судді не є судовим рішенням, в якому викладається правовий висновок, а тому не має прецедентного значення і, відповідно до частини 3 статті 375 КПК України, є лише правом кожного судді із колегії суддів викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення. Крім того, у даній категорії справ суд не праві переглядати доведеність вини, оскільки у даному випадку переглядається рішення суду щодо заміни покарання більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст.82 КК України. Щодо перегляду вироку в частині доведеності вини існує встановлена нормами КПК процедура, відповідно до якої засуджений має дотриматись порядку звернення до суду.

Твердження засудженого про те, що суд не мав права допускати до участі у розгляді даного клопотання працівників виправної колонії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є необґрунтованими, тому не заслуговують на увагу.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним і вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, апеляційних підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 404, 405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_7 - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3