Справа № 203/6949/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Петропавлівка Дніпропетровської

області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, утриманців не

маючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, заявлене у рамках кримінального провадження №0001736,-

ВСТАНОВИВ:

Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001734, відомості за яким внесено до ЄРДР 10.11.2023 року за ч.4 ст.402 КК України.

18.11.2023 року в порядку ст.208 КПК України було затримано ОСОБА_5 та в цей же день останнього повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за фактом непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Згідно повідомленої підозри, 30.09.2023 року, приблизно об 11-00 г., військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_5 , за місцем тимчасової дислокації відповідного підрозділу, діючи з прямими умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, вчиняючи дії, спрямовані на підрив установленого в ЗСУ порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, відкрито відмовився виконувати наказ від 29.09.2023 року командира батальйону, який йому було доведено командиром штурмового взводу.

В наданому клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник, посилаючись на необгрунтованість підозри, недоведеність прокурором наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та дані про особу підозрюваного, просили відмовити в задоволенні клопотання, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів останніх є запобіжні заходи.

Мета та підстави застосування запобіжного заходу визначені ст.177 КПК України, а обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу - ст.178 КПК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Перевіряючи доводи клопотання та заперечення сторони захисту, слідчий суддя враховує, що долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, а саме: акт службового розслідування, протоколи допиту свідків, протоколи за наслідками проведення слідчих експериментів, витяги з наказів про стройовій частині, в достатній мірі свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та про наявність обгрунтованої підозри у його вчиненні ОСОБА_5 .

Також слідчий суддя враховує, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обгрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5-ти до 10-ти років.

Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та усвідомлення останнім можливого засудження до позбавлення волі на тривалий термін, відсутність міцних соціальних зав`язків за місцем проживання, оцінювання ним негативних наслідків від переховування як менш несприятливих, ніж обмеження, пов`язані з позбавленням волі, може бути мотивом та підставою для самовільного залишення підозрюваним військової частини з метою переховування від органів досудового розслідування та суду і є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків такого переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

Крім того, слідчий суддя враховує початкову стадію досудового розслідування у кримінальному провадженні, у якому на теперішній час не проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, спрямовані на виявлення та фіксування всіх обставин вчиненого злочину, триває збір доказів.

З огляду на те, що підозрюваний обізнаний про тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також те, що йому відомі свідки, які були допитані в ході проведення досудового розслідування та з якими він проходить військову службу, усвідомлення підозрюваним, що повідомлення про підозру базується, у тому числі на показаннях цих свідків, є обгрунтовані підстави вважати про наявність ризиків впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними змісту або обсягу своїх свідчень, які вони будуть надавати під час досудового розслідування та в суді.

Стосовно заперечень сторони захисту про те, що на теперішній час свідки у кримінальному провадженні вже допитані, слідчий суддя враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях свідків, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України. Тому, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього їх отримання судом.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, в зв`язку з чим, вважає, що на даному етапі досудового розслідування необхідним запобіжним заходом, який має бути застосований до підозрюваного, є тримання під вартою, що забезпечить запобіганню наявним ризикам та належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При цьому, слідчий суддя також враховує, що відповідно до приписів ч.8 ст.176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст.402 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Частиною 4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст.402 КК України.

З огляду на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, дані про його особу, наявні ризики, передбачені м.м.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України на даному етапі досудового розслідування вважає недоцільним визначення підозрюваному розміру застави.

Строк застосованого запобіжного заходу визначити терміном на 60 діб, тобто до 16.01.2024 року включно, в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст.176-178,182,183,184,193,194,196,197 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб, до 16 січня 2024 року включно, без визначення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1