ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/131/24 Справа № 709/121/23 Категорія: ч. 1 ст. 115, ст. 128 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засіданняОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участі:
прокурорівОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000212 за апеляційними скаргами прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_17 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_16 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 липня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жовнине Золотоніського району Черкаської області, громадянин України, пенсіонер, учасник бойових дій, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , несудимий,

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 115 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі;

- ст. 128 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 вирішено рахувати з набранням вироком законної сили, а на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбутого покарання зараховано термін попереднього ув`язнення з 16.08.2022, з розрахунку день за день.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь:

- потерпілої ОСОБА_13 285 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. витрат на правову допомогу;

- держави 61 557,81 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Дію заходів забезпечення позову, згідно ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.04.2023, продовжено протягом дев`яноста днів з дня набрання вироком законної сили.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11 год. 40 хв., знаходячись за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій умисел направлений на позбавлення життя іншої людини, а саме ОСОБА_18 , усвідомлюючи власні дії та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи заздалегідь заготовлену, та пристосовану для нанесення тілесних ушкоджень, відповідно до висновку експерта № СЕ - 19/124-22/13223-БЛ від 13.12.2022, гладкоствольну мисливську рушницю з горизонтально спареними стволами 16 калібру, моделі ТОЗ-БМ № НОМЕР_1 промислового виробництва СРСР 1947 року, споряджену в правому стволі, відповідно до вищевказаного висновку експерта, патроном 16 кулею «D Dupleks Monolit», а в лівому стволі патроном, який споряджений шротом та виготовленим саморобним способом, здійснив постріл з правого ствола в ОСОБА_18 , чим відповідно до висновку експерта № 05-8-02/186, спричинив йому вогнепальне наскрізне проникаюче поранення грудної клітки та черева, що спричинило смерть останнього.

Також він ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11 год. 40 хв., знаходячись за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи необережно у виді кримінальної протиправної самовпевненості, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідки у виді тілесних ушкоджень, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, використовуючи гладкоствольну двоствольну мисливську рушницю з горизонтально спареними стволами 16 калібру, моделі ТОЗ-БМ № НОМЕР_1 промислового виробництва СРСР 1947 року, споряджену в правому стволі патроном 16 кулею «D Dupleks Monolit», а в лівому - патроном, який споряджений шротом та виготовленим саморобним способом, здійснив постріл з правого ствола в ОСОБА_18 , чим спричинив також поранення потерпілої ОСОБА_12 , яка перебувала між ОСОБА_9 та ОСОБА_18 . У результаті чого, відповідно до висновку №02-01/691 від 02.11.2022, спричинив ОСОБА_12 ушкодження у виді наскрізної рани верхньої третини лівого плеча та відкритий перелом лівої плечової кістки у верхній третині, які не носять ознак небезпеки для життя в момент заподіяння і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, після чого залишив місце вчинення злочину.

Судом визнано доведеним пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України по епізоду умисного вбивства ОСОБА_18 . По епізоду з потерпілою ОСОБА_12 - дії останнього кваліфіковано за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений ОСОБА_9 , здійснюючи один постріл мав умисел на вбивство ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.07.2023 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України 10 років позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_9 за ст. 128 КК України по епізоду потерпілої ОСОБА_12 , оскільки на думку сторони обвинувачення, питання про умисел обвинуваченого необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, в тому числі способу, знаряддя злочину, кількості, локалізації та характеру поранень, причини припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунків.

Вказує, що характер застосованого насильства, знаряддя злочину, використання вогнепальної зброї щодо потерпілих, які знаходились на незначній відстані від обвинуваченого, один за одним, свідчать про усвідомлення ОСОБА_9 суспільно небезпечного характеру своїх дій та розуміння високої вірогідності заподіяння смерті як ОСОБА_18 так і ОСОБА_12 акцентує увагу на те, що передбачення вірогідності суспільно небезпечних наслідків завжди свідчить про бажання винного на їх настання.

Зокрема вважає, що ОСОБА_9 маючи посвідчення мисливця, досвід зберігання та користування вогнепальною зброєю, маючи знання про механізм та принцип її дії, взяв у руки заряджену рушницю та, перебуваючи на незначній відстані від потерпілих, навів рушницю в напрямку потерпілих, які знаходились один за одним, та натиснув на спусковий гачок, від чого відбувся постріл. Наведені обставини, на думку прокурора, вказують на те, що обвинувачений усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, а також те, що такі його дії з високою вірогідністю можуть призвести до загибелі людей, тому бажав настання таких наслідків.

Також зазначає, що спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 через необережність виключається, оскільки направляючи заряджену вогнепальну зброю в сторону потерпілих та витискаючи спусковий гачок, останній свідомо допускав та бажав настання смерті потерпілих, а не легковажно розраховував на її відвернення. Просить врахувати, що після вчинення злочинів ОСОБА_9 , не зважаючи на те, що потерпілі були поранені, однак живі, не намагався надати їм медичну допомогу, не викликав швидку, а забравши рушницю, покинув місце події.

На думку прокурора встановлені обставини вказують на вчинення злочину з прямим визначеним умислом - заподіяння смерті ОСОБА_18 та ОСОБА_12 , тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Крім того вказує на те, що підвищений рівень суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_9 злочинів, які є особливо тяжкими, при наявності обтяжуючих обставин - вчинення злочинів особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вказує на те, що покарання, призначене останньому, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та його особі.

Також, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України просить під час апеляційного розгляду допитати обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілу ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просять вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.07.2023 в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі скасувати та по епізоду потерпілого ОСОБА_18 кваліфікувати дії останнього за ч. 1 ст. 119 КК України. Крім того відмовити у стягненні з ОСОБА_9 процесуальних витрат за проведення експертиз: № КСЕ-19/124-22/9461 від 22.12.2022, № КСЕ-19/124-22/9460 від 12.01.2023, № КСЕ-19/124-22/9459 від 10.01.2023, № СЕ-19/124-22/9465 - ВТХ від 06.01.2023, № СЕ-19/124-22/9464 - ВТХ від 13.01.2023, № СЕ-19/124-22/9498 - ЗХ від 08.09.2022, № СЕ-19/124-22/9397 - БЛ від 02.11.2022, № СЕ-19/124-22/9394 - БЛ від 09.11.2022, № СЕ-19/124-22/9400 - БЛ від 26.09.2022, № СЕ-19/124-22/13523 - БЛ від 23.12.2022, як таких, що безпідставно призначені, проведені та не відносяться до предмету доказування в даному провадженні.

Вказують на те, що досліджені судом докази кожен окремо та у сукупності з точки зору достатності і взаємозв`язку, не підтверджують існування обставин про які зазначено у вироку, зокрема:

-показання потерпілої ОСОБА_14 , які покладні в основу обвинувального вироку, є суперечливими, такими, що не підтверджуються іншими доказами і ґрунтуються виключно на душевному болі та образі до обвинуваченого. При цьому дана потерпіла, на відміну від потерпілої ОСОБА_12 , не була очевидцем події, які відбувалися на подвір`ї обвинуваченого ОСОБА_9 і розповідає факти з їх життя із ОСОБА_18 , та відносин з ОСОБА_9 , які спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_19 ;

-показання потерпілої ОСОБА_13 не є доказом винуватості обвинуваченого та не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки остання не є очевидцем події, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2, а лише характеризує особу померлого ОСОБА_18 ;

- протокол огляду місця події від 17.08.2022, який є неналежним і недопустимим доказом, оскільки труп ОСОБА_18 оглядався без участі судово-медичного експерта, що є обов`язковим, оскільки відбиралися біологічні зразки. Крім того, в порушення Порядку вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів, в протоколі не зазначено, до яких сейф пакетів поміщені зразки і під якими номерами. Також зі змісту протоколу вбачається, що велася фотозйомка, однак фотокартки не роздруковані і до протоколу не долучені. Оскільки в матеріалах справи відсутній протокол передачі, ставлять під сумнів, де і як зберігалась кров ОСОБА_18 в проміжок часу від 17 до 24.08.2022. На думку захисту, так як протокол складений з процесуальними порушеннями, а зразки відібрані не належним чином, він є неналежним і недопустимим доказом, як і експертизи, які були призначені по таким зразкам за доктриною «плодів отруйного дерева»;

- протокол обшуку від 16.08.2022, який не відповідає вимогам КПК України, оскільки залучені до проведення обшуку поняті, хоч і були формально присутні, але знаходились поза межами приміщень, де він проводився. Звертають увагу на те, що під час обшуку вилучено речі, які не мають доказового значення і не є доказами в даному кримінальному провадженні;

- слідчий експеримент від 22.08.2022 за участю ОСОБА_9 , який є неналежним і недопустимим доказом, оскільки така слідча дія хоч формально проведена в присутності захисника ОСОБА_20 , однак з порушенням права на захист підозрюваного через порушення порядку призначення захисника. Зокрема слідчий, не повідомляючи захисника ОСОБА_10 про проведення слідчих дій, залучив до участі у слідчому експерименті іншого адвоката ОСОБА_20 з метою отримання від ОСОБА_9 визнавальних показань;

- висновки експерта № СЕ-19/124-22/9413-ФХВР від 24.01.2023, № СЕ-19/124-22/9414-ФХВР від 25.01.2023, якими досліджувалися змиви з правої та лівої руки ОСОБА_9 , штани зі шкіряним поясом і які не містить категоричних висновків, а лише припущення;

- висновок експерта № СЕ-19/124-22/9411-ФХВР від 26.01.2022, яким досліджувались халат, фартух та кофта, вилучені під час обшуку, який містить припущення і не конкретизує в описовій частині, на якому саме об`єкті з наданих на дослідження та де виявлені речовини, які можуть бути віднесені до продуктів бездимного пострілу;

- висновок експерта № СЕ-19/124-22/9415-ФХВР від 27.01.2022, яким досліджувались штани, шкарпетки, труси, кофта ОСОБА_18 , який містить припущення, а також посилання на те, що досліджені сині труси, що не відповідає протоколу огляду місця події від 17.08.2022, де оглянуті труси сірого кольору. Наведене вказує на підміну речового доказу або помилку в об`єкті дослідження;

- висновок експерта № 05-8-02/186, який не відповідає п. 3.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, а також не містить детальний опис отриманих матеріалів та тих матеріалів, які були використані експертом для проведення експертизи. Крім того у висновку міститься посилання на висновки експертів № 05-3-08/1870 від 19.08.2022, № 05-1-09/340 від 19.08.2022, № 05-2-01/426 від 19.08.2022, однак яким чином експерт мав доступ до них, не відомо, як і не відомо, які надавались матеріали для проведення дослідження. Також у висновку не зазначено докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка;

- висновок експерта № 05-1-08/197, яким досліджувався марлевий тампон просочений рідиною бурого кольору, вилучений під час обшуку 16.08.2022, який містить припущення, не відповідає п. 3.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи і не містить детальний опис отриманих матеріалів для проведення дослідження. Крім того у висновку міститься посилання на висновки експертів № 05-1-09/340 від 22.08.2022, № 05-1-09/347 від 29.08.2022, однак яким чином експерт мав доступ до них, не відомо, як і не відомо, які надавались матеріали для проведення дослідження;

- висновок експерта № СЕ-19-22/29376-БД від 17.11.2022, яким досліджувалися рушниця та зразок епітелію потерпілої ОСОБА_12 , в якому зазначено, що слідчим дозволено використовувати дані генетичних ознак, отриманих в даному кримінальному провадженні. Однак слідчим не передавалися будь які висновки чи матеріали кримінального провадження, окрім рушниці і зразку епітелію потерпілої, який незрозуміло коли був відібраний у ОСОБА_12 . Звертають увагу на тому, що за висновками даної експертизи на рушниці виявлено генетичні ознаки клітин більше двох осіб, які для подальшої ідентифікації не придатні;

- висновок експерта № СЕ-19/124-23/898 - БЛ від 10.04.2023, яким встановлено складові патрону вогнепальної зброї, однак не встановлено, що саме ОСОБА_9 здійснив умисний, цілеспрямований постріл в потерпілих. Тому даний висновок не є доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів;

- висновок експерта № 05-8-02/186/13д від 27.10.2022, який підтверджує показання та слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_12 , яка є очевидцем даної події і нівелює позицію сторони обвинувачення, а також висновки суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 як «умисне вбивство»;

- висновок експерта № 02-01/691 від 02.11.2022, який підтверджує показання потерпілої ОСОБА_12 і спростовує кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України;

- висновок експерта № СЕ-19/124-22/13223 - БЛ від 13.12.2022, яким досліджено рушницю, чужорідні тіла з тіла ОСОБА_18 , пластикова заглушка, патрон та гільза з каналів ствола рушниці. Разом з цим, на думку захисту, даним висновком не встановлено головного питання, зокрема чи були дві частки вилучені з трупа ОСОБА_18 , пластична заглушка, вилучена під час огляду місця події 17.08.2022 та гільза з каналу ствола рушниці одним цілим та відстріляні з рушниці ОСОБА_9 . З огляду на наведене, вважають, що цей висновок не доводить винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень;

- висновок експерта № 05-8-02/186/15д від 15.12.2022, який підтверджує показання ОСОБА_12 , які не прийняті судом до уваги і спростовує кваліфікації дій ОСОБА_9 як «умисне вбивство».

Разом з цим судом не прийняті до уваги показання потерпілої ОСОБА_12 - очевидця події в тій частині, що в момент пострілу вона трималася за дуло рушниці, а ОСОБА_18 знаходився позаду неї і намагався дістати та вдарити по голові обвинуваченого ОСОБА_9 , які узгоджуються із висновками експерта № 05-8-02/186/15д та № 02-01/691 від 02.11.2022. При цьому потерпіла ОСОБА_12 під час судового розгляду підтверджувала, що умислу вбивати ОСОБА_18 та нанести їй тілесні ушкодження у обвинуваченого не було. ОСОБА_9 під час сварки із ОСОБА_18 не виказував намір його вбити. З показань ОСОБА_12 також слідує, що ОСОБА_9 взяв до рук зброю, бо захищав мати від насильницьких дій ОСОБА_18 , який її бив, хапав за руки, а також штовхнув так, що вона впала на виноград. Такі показання ОСОБА_12 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , медичною картою стаціонарного хворого ОСОБА_12 , висновком експерта № 02-01/691 від 27.10.2022.

На думку сторони захисту судом проігноровано та не надано оцінки таким фактам: насильницьким діям ОСОБА_18 по відношенню до ОСОБА_12 ; причинно наслідковому зв`язку між насильницькими діями ОСОБА_18 та отриманими ОСОБА_12 тілесними ушкодженнями за винятком рани лівого плеча; причинного зв`язку з тим, що насильницькі дії ОСОБА_18 по відношенню до ОСОБА_12 , яка є матір`ю ОСОБА_9 , спонукали останнього взяти до рук мисливську рушницю з метою припинення насильницьких дій потерпілого по відношенню до матері без мети завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_18 , а лише з метою його налякати.

Звертають увагу на те, що судом не належно оцінено показання свідка ОСОБА_19 , яка була ІНФОРМАЦІЯ_2 на подвір`ї ОСОБА_9 та бачила, як він, схилившись над ОСОБА_18 і запитував, чим він може йому допомогти, що підтверджує той факт, що ОСОБА_9 не бажав заподіяння смерті ОСОБА_18 , а шкодував, що так трапилося, намагався йому допомогти. Крім того свідок характеризувала ОСОБА_9 як порядну особу, який постійно допомагав матері і ніколи б не завдав їй шкоди.

Вважають, що судом не враховано, що в той час агресії у ОСОБА_9 не було, тобто він не бажав настання смерті ОСОБА_18 , не намагався йому завдати додаткових ушкоджень, а навпаки намагався допомогти врятувати йому життя.

Зазначають, що судом не належно оцінено показання свідка ОСОБА_21 , який теж був на подвір`ї ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 і бачив, як ОСОБА_9 схилився над ОСОБА_18 , а також просив його викликати швидку і поліцію.

Крім того вказують на те, що висновок експерта № 05-8-02/186/15 від 30.12.2022 підтверджує, що постріл був проведений випадково, а куля пройшла наскрізь через потерпілу ОСОБА_12 та подальший рух кулі утворив ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_18 (а не був навмисно направлений на нього). За висновком даної експертизи на тілі потерпілого ОСОБА_18 не виявлено будь-якого забарвлення характерного для наявності часток свинцю, міді та заліза, оскільки він стояв за потерпілою ОСОБА_12 . Тому суд помилково прийшов до висновку про те, що постріл був не з близької відстані, а показання ОСОБА_12 є неправдивими, оскільки на тілі потерпілого ОСОБА_18 та ОСОБА_12 додаткових факторів пострілу не виявлено.

Додатково захисники звертають увагу на те, що відсутність на тілі потерпілої ОСОБА_12 додаткових факторів пострілу пояснюється тим, що остання одразу була доставлена до лікарні і прооперована, тому експерт не досліджував її наскрізну рану, а висновки побудував на підставі медичних документів.

Також вважають, що суд проігнорував висновок № СЕ-19/124-22/13223 - БЛ від 13.12.2022 про те, що з трупа ОСОБА_18 вилучені чужорідні тіла які є частинами боєприпасу до гладкоствольної мисливської зброї - фрагменти кулі «D Dupleks Monolit». Згідно технічної характеристики унікальність кулі полягає в тому, що вона зроблена з полімерних матеріалів і не містить свинцю, тому додаткових факторів пострілу на тілі ОСОБА_18 не могло бути.

Зазначають, що судом не взято до уваги ту обставину, що в тілі потерпілої ОСОБА_12 була пластична заглушка від кулі, що підтверджує ту обставину, що постріл здійснений з близької відстані, оскільки згідно балістичних досліджень, якщо постріл проведений на неблизьку відстань, заглушка би розірвалась, а не залишилась в тілі потерпілої.

Узагальнюючи викладене, сторона захисту зазначає, що прокурором і судом першої інстанції помилково кваліфіковані дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тоді як його дії мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України - вбивство вчинене через необережність.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_16 порушує питання про скасування вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.07.2023 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України 10 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_9 призначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі та задовольнити в повному обсязі заявлений цивільний позов.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_9 за ст. 128 КК України по епізоду потерпілої ОСОБА_12 , оскільки на його думку, в даному конкретному випадку питання про умисел обвинуваченого, згідно з усталених підходів до кваліфікації кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, в тому числі способу, знаряддя злочину, кількості, локалізації та характеру поранень, причини припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунків.

Зокрема вказує, що характер застосованого насильства, знаряддя злочину, використання вогнепальної зброї як способу вчинення злочину щодо потерпілих, які знаходились на незначній відстані від обвинуваченого, один за одним, свідчать про усвідомлення винним суспільно небезпечного характеру своїх дій, розуміння ним такої високої вірогідності заподіяння смерті як ОСОБА_18 так і ОСОБА_12 , що наближається до передбачення ним неминучості її настання, як результату протиправного впливу на потерпілих. Зауважує, що передбачення такої високої вірогідності суспільно небезпечних наслідків завжди свідчить про бажання винного на їх настання.

Вважає, що ОСОБА_9 маючи посвідчення мисливця, досвід зберігання та користування вогнепальною зброєю, маючи знання про механізм та принцип її дії, взяв у руки заряджену рушницю та, перебуваючи на незначній відстані від потерпілих, навів рушницю в напрямку ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , які знаходились один за одним, та натиснув на спусковий гачок, від чого відбувся постріл. Наведені обставини, на думку представника, вказують на те, що ОСОБА_9 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, а також те, що такі його дії з високою вірогідністю можуть призвести до загибелі людей, а отже бажав настання таких наслідків.

Також зазначає, що в даному конкретному випадку спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень через необережність виключається, оскільки направляючи заряджену вогнепальну зброю в сторону потерпілих та витискаючи спусковий гачок, обвинувачений свідомо допускав та бажав настання смерті потерпілих, а не легковажно розраховував на її відвернення. Крім того, після вчинення злочинів ОСОБА_9 , не зважаючи на те, що потерпілі були поранені, однак іще живі, не намагався надати їм першу медичну допомогу, не викликав швидку допомогу, а взяв рушницю та покинув місце вчинення злочину. З огляду на наведене вважає, що дії ОСОБА_9 по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Додатково звертає увагу на підвищений рівень суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_9 злочинів, які є особливо тяжкими, наявність обтяжуючих обставин - вчинення злочинів особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Крім того зазначає, що частково задоволений цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 на суму 285 000 грн. не відповідає фактично заподіяним їй глибоким моральним стражданням. Вказує, що моральна шкода ОСОБА_13 завдана смертю її сина, спричинила і буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання. Зазначені обставини істотно змінюють життя потерпілої, а відновити становище, яке існувало до смерті сина, не можливо, адже у зв`язку із смертю ОСОБА_18 , який був її помічником, порадником та найближчою людиною, остання позбавлена моральної підтримки. Зауважує, що внаслідок пережитого шоку погіршився психічний та психологічний стан потерпілої, а також загальний стан її здоров`я, що підтверджується виписками з медичних карт хворого від 12.01.2023 та № 3354 від 15.02.2023., зокрема вона хворіє на гіпертонічну хворобу, яка може бути викликана пережитим горем. З огляду на наведене, ОСОБА_13 оцінює розмір завданої їй моральної шкоди в 500 000 грн.

Також, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України просить під час апеляційного розгляду допитати обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілу ОСОБА_12 .

Заслухавши суддю-доповідача, думки: обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в підтримку апеляційної скарги сторони захисту в повному обсязі з наведених в ній підстав та залишення без задоволення апеляційних вимог прокурора і представника потерпілої - адвоката ОСОБА_16 ; прокурора про безпідставність апеляційних вимог сторони захисту і задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої ОСОБА_16 ; потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та представника останньої - адвоката ОСОБА_16 в підтримку апеляційної скарги прокурора, апеляційної скарги поданої в інтересах потерпілої ОСОБА_13 , а також безпідставність апеляційних вимог сторони захисту; потерпілої ОСОБА_12 та її представника - адвоката ОСОБА_15 про задоволення апеляційної скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та про залишення без задоволення решти апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши письмові докази на виконання ч. 3 ст. 404 КПК України, обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновків, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_17 , представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_16 до задоволення не належать, а апеляційна скарга захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.

Частинами 1 та 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог лише в тому разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В апеляційній скарзі прокурор, представник потерпілої ОСОБА_18 - адвокат ОСОБА_16 та захисники обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вказують на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оспорюючи: сторона захисту - кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України по епізоду потерпілого ОСОБА_18 , вбачаючи в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України; сторона обвинувачення - кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ст. 128 КК України по епізоду потерпілої ОСОБА_12 , вважаючи, що дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

З такими доводами колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають встановленим судом фактичним обставинам провадження і ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за: ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині; ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_9 , будучи допитаним судом першої інстанції винуватість визнав частково та показав, що зранку ІНФОРМАЦІЯ_2 він та ОСОБА_18 вживали алкогольні напої в літній кухні його домоволодіння, а потім між ними виник конфлікт на військову тему і вони вийшли на вулицю. На крик прийшла ОСОБА_12 , яка намагалася їх розборонити і яку ОСОБА_18 почав хапати за руки та штовхати. Зазначив, що перебував під впливом алкоголю, крім того на нього вплинула поведінка ОСОБА_18 по відношенню до матері, тому він взяв в будинку рушницю і вийшов в коридор. ОСОБА_12 йому сказала: "що ти робиш", після чого зайшла в коридор, а за нею був ОСОБА_18 . Мати почала хвататися за рушницю і пролунав постріл. Пам`ятає, що після пострілу вийшов на двір, кинув рушницю та про щось говорив ОСОБА_18 , а потім вказав матері на необхідність викликати швидку і поліцію. Додатково повідомив, що в будинку було дві рушниці - одна його, яка перебувала в сейфі, а інша сина, яка знаходилась в коридорі між дверима і була заряджена, оскільки він нею відлякував птахів, а також тримав для самозахисту.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом в їх сукупності та наведеними у вироку доказами, зокрема даними:

- показань потерпілої ОСОБА_12 про те, що в день події вона почула крики у дворі сина ОСОБА_9 . Прийшовши до будинку побачила, що він бореться із ОСОБА_18 , а останній нахилив голову ОСОБА_9 до землі. Вона сказала ОСОБА_18 , щоб він йшов з двору, однак він вхопив її за обидві руки і відкинув до винограду. Після чого ОСОБА_9 пішов в хату, а потім вона помітила, як син стоїть у коридорі з рушницею. Підійшовши впритул до ОСОБА_9 вона однією рукою тримала рушницю, дуло якої було направлено в плече, а іншою рукою хотіла взятись за нього. В цей час ОСОБА_18 був позаду неї, він навис у неї на плечі і хотів вдарити ОСОБА_9 , однак пролунав постріл. Вказала, що після пострілу вона не впала, а ОСОБА_18 впав, а ОСОБА_9 підійшов до нього і запитав про те, чим він може йому допомогти;

- показань потерпілої ОСОБА_13 - матері потерпілого ОСОБА_18 про те, що у вівторок зателефонував зять і сказав, що сина поранено в живіт. Коли приїхали до лікарні і дочекались карету швидкої допомоги, їм повідомили, що ОСОБА_18 помер. Вона бачила у сина великий отвір під сонячним сплетінням та іще один отвір позаду, але менший. Зазначила, що завдана їй шкода не відшкодована;

- показань потерпілої ОСОБА_14 - дружини потерпілого

ОСОБА_18 , про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_22 разом із ОСОБА_9 вживали алкогольні напої у літній кухні останнього. Перебуваючи вдома вона почула глухий хлопок, а потім крики, тому вийшла з двору і зустріла ОСОБА_19 , яка повідомила про те, що ОСОБА_12 з простреленим плечем, а ОСОБА_18 там немає. Вона повернулася додому, зателефонувала ОСОБА_23 , а потім пішла в сторону будинковолодіння ОСОБА_9 , де зустріла ОСОБА_21 , який сказав їй принести бинти. В цей момент вона почула рінгтон телефону ОСОБА_23 у дворі ОСОБА_9 . Зайшовши в двір вона побачила ОСОБА_18 , який лежав головою на порозі літньої кухні на правому боці, а потім помітила у нього поранення в живіт. З бинта ОСОБА_21 зробив тампон, який вона тримала на рані чоловіка. Чула, що ОСОБА_21 викликав швидку допомогу, яка приїхала через 40 хвилин. По дорозі в лікарню ОСОБА_18 помер. Повідомила, що завдана їй шкода не відшкодована;

- показань свідка ОСОБА_19 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11 год. 20 хв. до неї зателефонувала ОСОБА_12 та повідомила, що ОСОБА_9 застрелив ОСОБА_18 , а її поранив в плече. Прибувши у двір ОСОБА_9 вона бачила ОСОБА_12 з пораненням та ОСОБА_18 , який лежав головою до порогу літньої кухні. Біля ОСОБА_18 сидів ОСОБА_9 і запитував про те, чим він може йому допомогти. Також на місці події був ОСОБА_21 , а потім прийшла ОСОБА_14 . Зазначила, що на руках ОСОБА_12 були синці, щодо походження яких остання пояснила, що це ОСОБА_23 хапав її за руки;

- показань свідка ОСОБА_21 про те, що зранку ІНФОРМАЦІЯ_2 йому зателефонувала бабуся ОСОБА_12 і повідомила про те, що сталося. Зайшовши у двір він бачив ОСОБА_12 в крові, а також ОСОБА_18 , який лежав головою до кухні. Біля ОСОБА_18 сидів ОСОБА_9 , а рушниця лежала з правої сторони. Побачивши його ОСОБА_9 сказав викликати швидку допомогу, що він і зробив. Також він надавав медичну допомогу потерпілим, зокрема бинтом тампонував рану ОСОБА_18 та обробив рану ОСОБА_12 ;

- протоколу обшуку від 16.08.2022 з фототаблицями та відеозаписом до нього, яким зафіксовано обшук домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема обстановка на подвір`ї, в приміщеннях літньої кухні та будинку, виявлено та вилучено, в тому числі рушницю № НОМЕР_2 та з каналів її стволів - патрон і гільзу;

- протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння № 205 від 16.08.2022, згідно якого о 20 год. 40 хв. ОСОБА_9 перебував в стані алкогольного сп`яніння з результатом в 1,05 проміле;

- протоколу огляду місця події від 16.08.2022, яким оформлено огляд карети швидкої допомоги, де в середині салону виявлено труп ОСОБА_18 з ознаками насильницької смерті;

- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.08.2022, згідно якого о 18 год. 40 хв. затримано ОСОБА_9 , проведено його обшук та вилучено предмети одягу;

- протоколу огляду місця події від 17.08.2022, яким зафіксовано огляд приміщення моргу Золотоніського бюро СМЕ, де виявлено труп ОСОБА_18 з пошкодженнями на тілі, виявлено та вилучено біологічні сліди, чужорідні тіла та предмети одягу;

- висновку експерта № 05-8-02/186 від 17.08.2022 про те, що смерть ОСОБА_18 настала від вогнепального наскрізного проникаючого поранення грудної клітки та черева. У ОСОБА_18 виявлено наступні тілесні ушкодження: вхідна рана на передній черевній стінці, що підтверджується наявністю мінус-тканини, неправильною округлою формою, радіальними розривами шкіри та осадненням; вихідна рана на грудній клітці ліворуч підтверджується відсутністю мінус тканини, неправильною зірчастою формою, відсутністю осаднення навколо рани. Рановий канал направлений спереду назад, справа наліво, майже в горизонтальному напрямку. Дані ушкодження виникли від дії вогнепального снаряду в результаті пострілу з вогнепальної зброї за декілька хвилин чи десятків хвилин до смерті, які відносяться до категорії тяжких у зв`язку з небезпекою для життя. В крові ОСОБА_18 виявлено етанол в кількості 4,12 проміле, що вказує на алкогольне сп`яніння тяжкого ступеню відносно живих осіб;

- протоколу огляду місця події від 17.08.2022, яким зафіксовано огляд кабінету № 4 КНП «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня», де працівником ОСОБА_24 добровільно видано пластичну заглушку (пиж), вилучену з верхньої третини лівого плеча ОСОБА_12 ;

- протоколу слідчого експерименту від 22.08.2022 з відеозаписом до нього, проведеного за участі ОСОБА_9 , під час якого останній розказав та показав як та за яких обставин він здійснив постріл у ОСОБА_18 ;

- даними протоколу слідчого експерименту від 16.09.2022 з відеозаписом до нього, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_12 , під час якого остання розказала та показала як, та за яких обставин відбувся постріл у неї та ОСОБА_18 ;

- висновку експерта №05-8-02/186/13д від 27.10.2022 про те, що виявлені у ОСОБА_18 тілесні ушкодження виникли від дії вогнепального снаряду в результаті пострілу з вогнепальної зброї. Беручи до уваги наявність вогнепальних ран, напрямку ранового каналу, не виключається ймовірність спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_18 за обставин на які вказав ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту від 22.08.2022. Також не виключена ймовірність виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 за обставин, на які вказала потерпіла ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту від 16.09.2022;

- висновку експерта №02-01/691 від 02.11.2022 про те, що у ОСОБА_12 мали місце ушкодження: наскрізна рана верхньої третини лівого плеча та відкритий перелом лівої плечової кістки у верхній третині, садна обох передпліччів та верхньої третини правого плеча. Наскрізна рана верхньої третини лівого плеча та відкритий перелом лівої плечової кістки у верхній третині могли виникнути внаслідок пострілу з вогнепальної зброї, не носять ознак небезпеки для життя в момент заподіяння та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Садна обох передпліччів та верхньої третини правого плеча виникли від дії тупих предметів до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у ОСОБА_12 могли виникнути за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи, а також за обставин, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту від 16.09.2022 за участі ОСОБА_12 і не могли виникнути за обставин, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту від 22.08.2022 за участю ОСОБА_9 ;

- висновку експерта № СЕ-19-22/29370-БД від 16.11.2022 з таблицями та фототаблицями до нього, згідно якого з піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин з рук ОСОБА_18 та ОСОБА_9 встановлені генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_18 та генетичні ознаки букального епітелію ОСОБА_9 ;

- висновку експерта № СЕ-19-22/29376-БД від 17.11.2022 з таблицями та фототаблицями до нього, згідно якого встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_12 . На зовнішніх поверхнях рушниці, а саме руків`ї, прикладі, спускових гачках, курках, фіксаторі стволів, стволах та цівці, виявлені поодинокі клітини з ядрами, крові людини не виявлено. Встановлено, що генетичні ознаки клітин, виявлених на зовнішній поверхні рушниці, а саме на цівці, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , походження клітин від потерпілих виключається;

- висновку експерта № 05-1-08/197 від 19.09.2022 з таблицею до нього, про те, що в слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору, виявленого та вилучено під час обшуку 16.08.2022, знайдена кров людини та виявлений антиген Н, що може походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові 0 (І) з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В. Походження крові від потерпілого ОСОБА_18 не виключається, даних про походження крові від потерпілої ОСОБА_12 не виявлено;

- висновку експерта № СЕ-19/124-22/9411-ФХВР від 26.01.2023 з фототаблицями до нього, згідно якого на кофті, халаті та фартуху, вилучених під час обшуку 16.08.2022 та належних ОСОБА_12 , виявлено речовини, які можуть бути віднесені до продуктів пострілу бездимним (нітроцелюлозним) порохом;

- висновку експерта № СЕ-19/124-22/9413-ФХВР від 24.01.2023 з ілюстрованою таблицею до нього, згідно якого на марлевих тампонах (змиви з рук ОСОБА_9 ) виявлено речовини, які можуть бути віднесені до продуктів пострілу бездимним (нітроцелюлозним) порохом;

- висновку експерта № СЕ-19/124-22/9414-ФХВР від 25.01.2023 з ілюстрованою таблицею до нього, про те, що на штанах, які належать ОСОБА_9 , виявлено речовини, які можуть бути віднесені до продуктів пострілу бездимним (нітроцелюлозним) порохом;

- висновку експерта № СЕ-19/124-22/9415-ФХВР від 27.01.2023 з ілюстрованою таблицею до нього, про те, що на кофті, штанах, шкарпетках та трусах, які належали ОСОБА_18 , виявлено речовини, які можуть бути віднесені до продуктів пострілу бездимним (нітроцелюлозним) порохом;

- висновку експерта № СЕ-19/124-22/13223-БЛ від 13.12.2022 про те, що рушниця, виявлена та вилучена під час обшуку 16.08.2022, є вогнепальною зброєю - гладкоствольною двоствольною мисливською рушницею з горизонтально-спареними стволами 16 калібру моделі ТОЗ-БМ № НОМЕР_1 промислового виробництва СРСР, 1947 року, яка придатна для стрільби. Два предмети вилучені з трупа ОСОБА_18 , є частинами боєприпасу до гладкоствольної мисливської зброї - фрагментами кулі «D Dupleks Monolit». Полімерний предмет, вилучений під час огляду місця події 17.08.2022, є частиною боєприпасу до гладкоствольної мисливської зброї - полімерним пижем. Патрон, виявлений та вилучений під час обшуку 16.08.2022 з каналів ствола рушниці № НОМЕР_2 , є боєприпасом до гладкоствольної мисливської зброї - патроном 16 калібру і придатний для стрільби. Гільза, виявлена та вилучена під час обшуку 16.08.2022 з каналів ствола рушниці № НОМЕР_2 , є частиною боєприпасу до гладкоствольної мисливської зброї - гільзою 16 калібру і була відстріляна з правого ствола мисливської рушниці «ТОЗ-БМ» 16 калібру промисловий № НОМЕР_1 1947 року виробництва;

- висновку експерта №05-8-02/186/15д від 15.12.2022 з додатком до нього, відповідно до якого не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 «від пострілу з рушниці за обставин перебування його на лінії вогню (пострілу) за ОСОБА_12 , яка була одягнута в халат та кофту» за умов, що вогнепальний снаряд мав достатню кінетичну енергію для утворення наскрізного ушкодження у перешкоді (потерпілої ОСОБА_12 ) та подальшим рухом і утворенням ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_18 . Напрямок ранового каналу у потерпілого ОСОБА_18 та тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_12 вказують на напрямок проходження вогнепального снаряду в тілі потерпілих та не є об`єктами знаходження напрямку на всьому шляху польоту вогнепального снаряду від зрізу капсульного ствола рушниці до вихідної рани. У ОСОБА_18 додаткових факторів пострілу (кіптяви, порошинок, металевих частин, бризок масла) не виявлено;

- висновку експерта № СЕ-19/124-22/898-БЛ від 10.04.2022, згідно якого, відповідно до відео (файл Обшук 2) та висновку експерта СЕ-19/124-22/13223-БЛ від 13.12.2023 складовими частинами зарядженого патрону вогнепальної зброї ОСОБА_9 , судячи з часток, вилучених з тіла ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , були гільза 16 калібру споряджена капсулем-запалювачем, метальний заряд, полімерний пиж та снаряду у вигляді кулі фірми "D Dupleks";

- висновку судово-психіатричного експерта № 488 від 15.09.2022 про те, що в інкримінований період та у теперішній час ОСОБА_9 на будь-який психічний розлад не страждав і не страждає, за психічним станом міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Наведені докази колегія суддів визнає належними, допустимими, достатніми та такими, що поза розумним сумнівом підтверджують те, що обвинувачений ОСОБА_9 здійснив один постріл у потерпілого ОСОБА_18 , який призвів до загибелі останнього та поранення потерпілої ОСОБА_12 , внаслідок якого вона отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За обвинувальним актом дії ОСОБА_9 , по епізоду заподіяння потерпілій ОСОБА_12 тілесного ушкодження у виді вогнепального поранення, кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб.

За нормативним визначенням об`єктивна сторона вбивства передбаченого ст. 115 КК України характеризується: діянням (дією/бездіяльністю) у вигляді посягання на життя іншої людини; наслідком у вигляді смерті потерпілого; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідком. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, судам необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій засудженого, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки засудженого стосовно потерпілого до та після вчинення злочину.

Статтею 15 КК України передбачено, що замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Пунктом 4 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» роз`яснено про те, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом - коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Тобто, якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство, тому у випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесних ушкоджень, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. При цьому замахом на вбивство не можуть бути кваліфіковані і дії, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. В даному випадку відповідальність настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Як зазначено судом першої інстанції, з чим цілковито погоджується і колегія суддів, з наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених доказів, в тому числі показань самого обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_12 , встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 не мав конфліктів зі своєю матір`ю - потерпілою ОСОБА_12 , та мотивів позбавити її життя.

За встановлених судом першої інстанції обставин, що не оспорюються стороною обвинувачення, обвинуваченим ОСОБА_9 здійснено один постріл з правого ствола гладкоствольної двоствольної мисливської рушниці з горизонтально-спареними стволами 16 калібру моделі ТОЗ-БМ № НОМЕР_1 .

Відповідно до висновку експерта № 02-01/691 від 02.11.2022, у ОСОБА_12 мали місце наступні ушкодження: наскрізна рана верхньої третини лівого плеча та відкритий перелом лівої плечової кістки у верхній третині, садна обох передпліччів та верхньої третини правого плеча, які могли виникнути за обставин, наведених останньою 16.09.2022 під час проведення слідчого експерименту.

Характер, локалізація та механізм утворення травми у потерпілої ОСОБА_12 , а також встановлені під час судового розгляду дані про те, що конфлікт у обвинуваченого виник саме із потерпілим ОСОБА_18 , саме у зв`язку з діями останнього ОСОБА_9 взяв в будинку рушницю, вказують на відсутність умислу обвинуваченого ОСОБА_9 на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_12 , яка в момент пострілу перебувала між ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , що не оспорюється стороною обвинувачення. При цьому, колегія суддів визнає обґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що в діях ОСОБА_9 наявна протиправна самовпевненість, оскільки останній легковажно розраховував на те, що постріл спрямований у потерпілого ОСОБА_18 не зачепить ОСОБА_12 , тому його дії охоплюються диспозицією ст. 128 КК України.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_9 мав бажання та відповідний мотив спричинити потерпілій ОСОБА_12 смерть або свідомо припускав можливість настання таких наслідків, матеріали кримінального провадження не містять та стороною обвинувачення не доведено, оскільки ні потерпіла ОСОБА_12 , а ні допитані в судовому засіданні свідки чи досліджені письмові докази не вказують на те, що мав місце замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_12 , а не спричинення їй середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок необережності.

Доводи прокурора та представника потерпілої про те, що ОСОБА_9 мисливець, має досвід користування вогнепальною зброєю, володіє знаннями про механізм та принцип її дії, не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що обвинувачений здійснив постріл саме в ОСОБА_18 , чим з необережності спричинив також і поранення потерпілої ОСОБА_12 , яка в момент пострілу перебувала між ОСОБА_9 , та ОСОБА_18 , передбачаючи настання у потерпілої ОСОБА_12 суспільно небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень, але легковажно розраховуючи на їх відвернення. Колегія суддів зазначає, що після здійснення пострілу ОСОБА_9 , за наявності у нього умислу на вбивство матері, мав можливість здійснити другий постріл, з урахуванням того, що рушниця була заряджена двома патронами, однак цього не зробив.

Те, що обвинувачений ОСОБА_9 після вчинення злочинів не намагався надати потерпілій ОСОБА_12 першу медичну допомогу, не викликав швидку допомогу, не вказує на наявність у нього умислу на вбивство останньої. Разом з цим враховується, що поведінка обвинуваченого після вчиненого злочину, з метою визначення форми вини, оцінюється у сукупності з іншими обставинами, в тому числі характеру дій засудженого, обстановки, яка передувала вчиненню злочину, локалізації тілесних ушкоджень, його поведінки до вчинення злочину.

З огляду на наведене колегія суддів визнає неспроможними посилання прокурора та представника потерпілої на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 по епізоду заподіяння потерпілій ОСОБА_12 тілесного ушкодження за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційні вимоги представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_16 , в частині оскарження вироку по епізоду заподіяння потерпілій ОСОБА_12 тілесного ушкодження, розглянуті в розрізі заявлених апеляційних вимог прокурора. Однак зауважує, що, з огляду на положення п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України, потерпіла ОСОБА_13 та її представник ОСОБА_16 не мають права оскаржувати вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.07.2023 щодо ОСОБА_9 в частині кваліфікації його дій по ст. 128 КК України, про що було зазначено в ухвали про залишення без руху апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_16 від 31.08.2023.

Щодо відсутності у ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_18 та необхідності кваліфікації його дій за ст. 119 КК України, колегія суддів враховує, що на відміну від умисного вбивства, специфіка вбивства з необережності, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 119 КК України, полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Вбивство з необережності має місце лише при поєднанні усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та недбалого або самовпевненого ставлення до настання його суспільно небезпечних наслідків.

Питання про направленість умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, в тому числі тих, які передували події, а також способу вчинення злочину, засобів та знарядь злочину. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в спосіб вчинення діянь (постанова ВС від 09.09.2021, справа № 361/2548/18).

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 , маючи знання та досвід використання вогнепальної зброї, в ході конфлікту із ОСОБА_18 , взяв рушницю, яка була заряджена і про що останньому було достеменно відомо та, перебуваючи на незначній відстані від потерпілого ОСОБА_18 , навів її на нього та здійснив постріл.

Попередній конфлікт із ОСОБА_18 , який не був вичерпаний і подальше приведення зброї у готовність, направлення її в сторону потерпілого ОСОБА_18 обґрунтовано свідчить щодо спрямованості та усвідомленості вчинених обвинуваченим ОСОБА_9 дій, необхідних для здійснення пострілу із рушниці, і спростовує твердження сторони захисту про відсутність умислу на вбивство.

Те, що у подальшому ОСОБА_9 , як про це вказує він сам, потерпіла ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , запитував у пораненого ОСОБА_18 про те, чим він може йому допомогти, не спростовує наведених висновків і не вказує на відсутність встановленого умислу.

У контексті наведеного, аналізуючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що у даному конкретному випадку направлення зарядженої зброї у сторону потерпілого ОСОБА_18 , попередньо привівши її у готовність до пострілу та подальше натискання на спусковий гачок, дозволяє зробити висновок про наявність умислу на заподіяння смерті останньому, спонукальною причиною якого послугували раптово виниклі неприязні відносини, в тому числі неправильна поведінка самого потерпілого.

Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_9 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності в судовому засіданні винуватості останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ст. 128 КК України.

Визнаються такими, що не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження посилання сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 17.08.2022, з огляду на наступне.

Згідно протоколу огляду місця події від 17.08.2022, слідчим СВ Золотоніського РВП ОСОБА_25 , в присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , за участі спеціаліста ОСОБА_28 , проведено огляд місця події, зокрема приміщення моргу Золотоніського міськрайонного бюро СМЕ, де виявлено труп ОСОБА_18 , ушкодження на його тілі та вилучено біологічні зразки. На третьому аркуші даного протоколу наведено перелік зразків, які були виявлені та вилучені під час проведення слідчої дії, з посиланням на те, що вони поміщені до паперових пакетів або сейф-пакетів і належним чином запаковані, що узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 237 КПК України. На останньому аркуші протоколу містяться підписи учасників слідчої дії, в тому числі спеціаліста - судово-медичного експерта ОСОБА_28 .

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати, що труп ОСОБА_18 оглядався, а біологічні зразки відбиралися без участі судово-медичного експерта, які у подальшому упаковані в порушення Порядку вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів.

Щодо не долучення до протоколу огляду додатків, зокрема фотокарток, колегія суддів керується положеннями ч. 6 ст. 107, ч. 7 ст. 237 КПК України та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, в тому числі фототаблиці.

Частина 6 статті 107 КПК України передбачає недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів у разі незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження виключно у випадках, якщо воно є обов`язковим.

Дійсно, з протоколу огляду місця події від 17.08.2022 вбачається, що слідча дія проведена із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме, фотографування на цифрову камеру. Разом з цим, в якості додатку до протоколу не додано відповідних фототаблиць. При цьому, положення ч. 7 ст. 237 КПК України не містять обов`язку і лише передбачає можливість здійснення фотографування при проведенні огляду.

Щодо відсутності протоколу передачі, складання якого не передбачено процесуальним законом та сумнівів щодо правильності зберігання крові ОСОБА_18 в проміжок часу від 17 до 24.08.2022, колегія суддів вважає, що стороною захисту не зазначено, яким чином такі посилання впливають на пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення та обставини, які судом першої інстанції визнані доведеними.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи сторони захисту про те, що обшук домоволодіння ОСОБА_9 від 16.08.2022 проведений з порушенням процесуального закону та зауважує, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з метою виявлення, та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи.

Обшук житла чи іншого володіння особи здійснюється з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених ст. 615 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 16.08.2022 слідчим проведено обшук в домоволодінні ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . Даний обшук проведено як виняток, передбачений ч. 3 ст. 233 КПК України, для невідкладних випадків, коли обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи для проведення в них обшуку може бути здійснено до постановлення рішення суду. Дана слідча дія у подальшому, 17.08.2022, була узаконена у порядку та спосіб, передбачений процесуальним законом. Як вбачається з протоколу слідчої дії, обшук проведений слідчим в присутності понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , із застосуванням технічних засобів фіксування. Під час обшуку виявлено та вилучено речі, які на думку органу досудового розслідування, мали значення для встановлення обставини вчинення кримінального правопорушення і досягнення мети даної слідчої дії. Факт вилучення речей відображений у протоколі слідчої дії, із зазначенням місця їх виявлення та характерних ознак. Сам протокол обшуку підписаний у тому числі понятими, від яких будь-яких зауважень щодо проведення слідчої дії не надходило. Тому вважати, що обшук проведений з порушенням ст.ст. 223, 233 - 236 КПК України, у колегії суддів підстави відсутні. Посилання сторони захисту щодо формальної участі понятих у проведенні даної слідчої дії, з наведеним вище не узгоджуються.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 22.08.2022 за участі ОСОБА_9 у зв`язку з порушенням принципів його проведення, не активною захисною позицією захисника ОСОБА_20 та порушенням його призначення.

Статтею 240 КПК України передбачено, що з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Як встановлено судом, під час слідчого експерименту ОСОБА_9 , в присутності адвоката ОСОБА_20 , без примусу чи тиску вказав на обставини, за яких він здійснив постріл з рушниці у потерпілих. При цьому протокол слідчого експерименту від 22.08.2022 містить підписи, в тому числі ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_20 , і не містить будь-яких зауважень останніх щодо проведеної слідчої дії. В даному протоколі також відсутні будь-які зауваження ОСОБА_9 щодо проведення слідчої дії за участі адвоката ОСОБА_20 .

Наведене вказує на те, що присутність захисника ОСОБА_20 під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 жодним чином не звузила і не порушила право на захист останнього.

Твердження сторони захисту про те, що інший адвокат був залучений до участі у слідчому експерименті з метою отримання від ОСОБА_9 визнавальних показань є неспроможними, з огляду на те, що з протоколу та відеозапису даної слідчої дії не вбачається застосування до ОСОБА_9 заборонених методів ведення досудового розслідування чи здійснення тиску з метою надання визнавальних показів. Більш того, ні під час судового, а ні під час апеляційного розгляду сторона захисту не вказувала на застосування щодо ОСОБА_9 недозволених методів ведення досудового розслідування при проведенні будь-якої слідчої дії, в тому числі при проведенні слідчого експерименту 22.08.2022.

Доводи сторони захисту про те, що висновки експертів не є належними доказами, оскільки містять припущення, колегія суддів вважає надуманими.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про судову експертизу» № 4038-ХІІ судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний судовий висновок.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта як докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, має спиратися на обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені перед експертом.

Проведені в даному кримінальному провадженні експертизи відповідають положенням ст.ст. 101, 102 КПК України і у колегії суддів відсутні підстави сумніватися у наведених в них висновках. Більш того, висновки експертів не мають наперед встановленої сили та переваг перед іншими доказами або виключної обов`язковості для суду і оцінені в даному провадженні разом із іншими доказами за правилами ст. 94 КПК України.

Колегія суддів погоджується з посиланнями сторони захисту на те, що стороною обвинувачення надано, а судом першої інстанції досліджено і наведено у вироку в якості доказів винуватості ОСОБА_9 експертизи, з яких не випливає пред`явлене останньому обвинувачення, зокрема висновки: судово-балістичних експертиз № СЕ-19/124-22/9397-БЛ від 02.11.2022, № СЕ-19/124-22/9394-БЛ від 09.11.2022; судових вибухотехнічних експертиз № КСЕ-19/124-22/9461 від 22.12.2022, КСЕ-19/124-22/9463 від 22.12.2022, КСЕ-19/124-22/9460 від 12.01.2023, КСЕ-19/124-22/9459 від 10.01.2023, КСЕ-19/124-22/9465-ВТХ від 06.01.2023, СЕ-19/124-22/9464-ВТХ від 13.01.2023; експертизи холодної зброї № СЕ-19/124-22/9498-ХЗ від 09.09.2022. Однак зауважує, що посилання на вказані висновки будь-яким чином не вплинуло на обсяг обставин, які судом визнано доведеними і кваліфікацію дій ОСОБА_9 .

Судом обґрунтовано не прийнято до уваги показання потерпілої ОСОБА_12 про те, що в момент пострілу вона трималась за дуло рушниці, а ОСОБА_18 знаходився позаду неї та намагався дістати ОСОБА_9 , оскільки вони спростовуються висновком експерта № 05-8-02/186/15д від 30.12.2022, згідно якого відстань пострілу визначається за наявністю додаткових факторів пострілу на тілі потерпілого, а у ОСОБА_18 додаткових факторів пострілу (кіптяви, порошинок, металевих частин, бризок мастила) не виявлено. Додаткових факторів пострілу не виявлено й на тілі потерпілої ОСОБА_12 , що також узгоджується із висновком експерта № СЕ-19/124-22/9411-ФХВР від 26.01.2023 про те, що на кофті чорного кольору, різнокольоровому халаті та фартуху виявлено лише речовини, які можуть бути віднесені до продуктів пострілу бездимним (нітроцелюлозним) порохом.

На думку колегії суддів, сукупність досліджених судом першої інстанції доказів, в тому числі відсутність додаткових факторів пострілу на потерпілих, зокрема ОСОБА_12 , обґрунтовано вказує на те, що в момент пострілу потерпілі перебували на певній відстані від обвинуваченого ОСОБА_9 .

Та обставина, що потерпілий ОСОБА_18 хапав потерпілу ОСОБА_12 за руки та відкинув, не давало обвинуваченому ОСОБА_9 підстав для застосування щодо нього вогнепальної зброї. Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_9 здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_18 захищаючи від нього ОСОБА_12 є надуманими, оскільки на той момент, коли ОСОБА_9 взяв в руки рушницю і здійснив постріл, потерпілий ОСОБА_18 будь-яких протиправних дій щодо потерпілої ОСОБА_12 не здійснював.

Інші доводи сторони захисту про визнання тих чи інших доказів недопустимими, були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення у вироку. При цьому сторона захисту також посилається на недоліки покладених в основу обвинувального вироку доказів, які, на думку колегії суддів, не слугують достатніми та самостійними підставами для визнання доказів неналежними або недопустимими.

В контексті ч. 3 ст. 404 КПК України колегією суддів не встановлено підстав для повторного допиту обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_12 , про що порушує питання прокурор, оскільки останнім не вмотивована така необхідність з огляду на те, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити докази за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. При цьому повторне дослідження доказів з метою надання їм іншої юридичної оцінки, не охоплюється обов`язком суду встановленим ч. 3 ст. 404 КПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції, не є підставою для повторного дослідження доказів.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_9 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зокрема в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжким та, відповідно нетяжким злочином, наслідки їх вчинення у виді смерті молодої людини та поранення особи похилого віку, дані про особу винуватого, який вину у вчиненому визнав частково, раніше не судимий, є пенсіонером, за місцем проживання характеризується позитивно, приймає активну участь у громадському житті села, допомагає по господарству своїй матері, нагороджений грамотою за активну громадську діяльність, брав участь в АТО та є учасником бойових дій, на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, в якості обставини, що пом`якшує покарання - неправильна поведінка потерпілого та наявності обствин, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретних кримінальних правопорушень, реалізовуючи дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкцій частин статтей КК України за кожне кримінальне правопорушення окремо, а остаточне покарання за їх сукупністю, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на певний строк.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_9 покарання, як за ч. 1 ст. 115, ст. 128 КК України, так і остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_9 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність додаткових обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, з матеріалів кримінального провадження не вбачається і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Даних про те, що за станом здоров`я ОСОБА_9 не може відбувати призначене йому судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.

Обставини на які посилаються прокурор та представник потерпілої ОСОБА_16 для призначення ОСОБА_9 максимального покарання, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, були предметом оцінки та перевірки судом першої інстанції і в повному обсязі враховані при призначенні покарання, яке, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження, відповідає положенням ст.ст. 50, 65 КК України.

Оскільки обставин для збільшення або зменшення обсягу пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, яке визнано судом першої інстанції доведеним та необхідності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, замість ст. 128 КК України або за ст. 119 КК України, замість ч. 1 ст. 115 КК України, під час апеляційного розгляду не встановлено, підстав вважати, що останньому призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі винного, не вбачається.

Колегія суддів погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, який вирішено з урахуванням положень ст.ст. 127, 128 КПК України, ст.ст. 23, 1168 ЦК України та роз`яснень, наведених в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважаючи суму моральної шкоди визначену судом до відшкодування такою, що відповідає критеріям розумності і справедливості.

Приходячи до такого висновку суд апеляційної інстанції виходить з того, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розуміння задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Зокрема судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_13 завдано моральну шкоду у зв`язку із смертю її сина ОСОБА_18 . Розмір компенсації моральної шкоди судом визначено з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_9 , який відповідає засадам виваженості та є співмірним з глибиною душевних страждань потерпілої, переживань, вимушених змін у її житті, пов`язаних з втратою рідної людини, зусиль направлених на його відновлення, і підстав для його збільшення не вбачається.

При цьому колегією суддів враховується, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням і її розмір може мати суто умовний вираз, який в будь-якому випадку має бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Погіршення стану здоров`я потерпілої ОСОБА_13 , на що посилається представник ОСОБА_16 як підставу, для збільшення розміру моральної шкоди, колегією суддів враховано бути не може, оскільки встановити причинний наслідковий зв`язок між таким погіршенням та втратою сина, не представляється за можливе.

З огляду на наведене визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_13 є адекватною компенсацію перенесених потерпілою моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_9 .

Вирок суду першої інстанції в частині розподілу процесуальних витрат на правову допомогу, надану потерпілій ОСОБА_13 , в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів визнає обґрунтованими посилання сторони захисту на безпідставне стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 процесуальних витрат на залучення експертів щодо речей, виявлених та вилучених 16.08.2022 під час обшуку домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_9 , як таких що не охоплюються пред`явленим органом досудового розслідування обвинуваченням.

Процесуальні витрати це визначені у законі грошові витрати, які понесли сторони та інші учасники кримінального провадження у зв`язку із здійсненням провадження, які можуть бути стягнуті з обвинуваченого, на розслідування справи якого були затрачені, або звернені на рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскаржуваним вироком з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави стягнуто 61557, 81 грн. процесуальних витрат за проведення наступних експертиз: молекулярно-генетичних експертиз, висновки № СЕ-19-22/29370-БД від 16.11.2022, № СЕ-19-22/29376-БД від 17.11.2022; балістичних експертиз, висновки № СЕ-19/124-22/9397 від 02.11.2022, № СЕ-19/124-22/9394 від 09.11.2022, № СЕ-19/124-22/9400 від 26.09.2022, № СЕ-19/124-22/13223-БЛ від 13.12.2022, СЕ-19/124-22/13523-БЛ від 23.12.2022; експертиз вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу, висновки № СЕ-19/124-22/9411-ФХВР від 26.01.2023, № СЕ-19/124-22/9413-ФХВР від 24.01.2023, № СЕ-19/124-22/9414-ФХВР від 25.01.2023, № СЕ-19/124-22/9415-ФХВР від 27.01.2023; вибухотехнічних експертиз, висновки № КСЕ-19/124-22/9461 від 22.12.2022, № КСЕ-19/124-22/9463 від 22.12.2022, № КСЕ-19/124-22/9460 від 12.01.2023, № КСЕ-19/124-22/9459 від 10.01.2023, СЕ-19/124-22/9465-ВТХ від 06.01.2023, № СЕ-19/124-22/9464-ВТХ від 13.01.2023; експертизи холодної зброї, висновок № СЕ-19/124-22/9498-ХЗ від 08.09.2022.

Разом з цим, як встановлено під час апеляційного розгляду, наступні експертизи: балістичні, висновки № СЕ-19/124-22/9397 від 02.11.2022, № СЕ-19/124-22/9394 від 09.11.2022; вибухотехнічні, висновки № КСЕ-19/124-22/9461 від 22.12.2022, № КСЕ-19/124-22/9463 від 22.12.2022, № КСЕ-19/124-22/9460 від 12.01.2023, № КСЕ-19/124-22/9459 від 10.01.2023, № СЕ-19/124-22/9465-ВТХ від 06.01.2023, № СЕ-19/124-22/9464-ВТХ від 13.01.2023; холодної зброї, висновок № СЕ-19/124-22/9498-ХЗ від 08.09.2022, предметом дослідження яких були виявлені та вилучені під час обшуку домоволодіння ОСОБА_9 частини нарізної вогнепальної зброї та патрони до неї, порох, граната, підривник, корпус гранати, імітаційний патрон та імітаційний підривник, чохли до гранати, ножі, тобто речі, які не стосуються пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення в даному провадженні.

Посилання суду першої інстанції на висновок ВС, викладений у постанові від 23.06.2021 (справа № 689/471/20), на думку колегії суддів, є нерелевантними, оскільки в даному кримінальному провадженні тілесні ушкодження потерпілим були заподіяні конкретною гладкоствольною рушницею, тому у сторони обвинувачення були відсутні підстави перевіряти версії щодо можливого їх заподіяння ножами або іншими предметами, вилученими під час обшуку 16.08.2022 в домоволодінні ОСОБА_9 .

З огляду на наведене вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.07.2023 підлягає зміні в частині рішення про відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів, а розмір відповідних витрат -зменшенню до 46 266,63 грн. Решта процесуальних витрат на залучення експертів в сумі 15 291,18 грн. підлягають компенсації за рахунок держави.

Крім того встановлено, що судом першої інстанції не вирішена доля процесуальних витрат за проведення судово-балістичної експертизи № СЕ-19/124-23/898-БЛ від 10.04.2023, яка стосується пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, однак суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути даний недолік на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.07.2023 щодо ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. 404, п. 2 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_17 , представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_16 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 липня 2023 року щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ст. 128 КК України, змінити в частині рішення про відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів.

Зменшити розмір процесуальних витрат на залучення експертів, які підлягають стягненню з ОСОБА_9 на користь держави, з 61 557,81 грн. до 46 266,63 грн.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 15 291,18 грн. віднести на рахунок держави.

У решті вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України, а засудженим ОСОБА_9 - в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді