ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3660/23 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисників (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000095 від 21.01.2020 року щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року клопотання прокурора ОСОБА_14 було задоволено.

Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 14 грудня 2023 року включно, із визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень.

Продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 14 грудня 2023 року включно, з визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень.

Продовжено ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 14 грудня 2023 року включно, із визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень.

Рішення суду обґрунтовано тим, що при оцінці продовження існування наведених прокурором ризиків щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , колегія суддів прийшла до висновку, що вказані ризики, які враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

Обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що вони схильні до вчинення кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, приймаючи до уваги суворість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів; можуть незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_15 , оскільки обвинувачені обізнані про анкетні дані, адреси роботи і місця проживання останньої, та на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні.

Окрім того, суд взяв до уваги надану у клопотанні прокурора інформацію щодо негативної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під час судового розгляду даного кримінального провадження у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, під час якого за порушення порядку та невиконання розпоряджень головуючого їх неодноразово видаляли з зали судового засідання. Обвинувачений ОСОБА_9 під час зазначених дій розбив скло у місці для тримання обвинувачених в залі судового засіданні та обвинувальний акт за обвинуваченням останнього за ч.1 ст.296 КК України перебуває на розгляді суду. Все це свідчить про наявність ризику щодо можливого перешкоджання обвинуваченими розгляду кримінального провадження іншим чином.

Таким чином, колегія суддів погодилась із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , та визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Поряд із цим, суд зазначив, що в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Тож, колегія суддів дійшла висновку, що застосування до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Крім того, суд зазначив, що з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, майнового та сімейного стану обвинувачених та їх особистостей, а також встановлених ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5, ч.1 ст.177 КПК України, застава в 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти вищевказаним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2023 року в частині задоволення клопотання прокурора ОСОБА_14 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору ОСОБА_14 у задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольнити клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативний запобіжний за вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян працездатних осіб, що становить 214 720 гривень.

В обрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання прокурора, оскільки прокурор у клопотанні не послався на конкретні матеріали кримінального провадження, що підтверджують обставини, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, не додав до клопотання копії матеріалів, якими він обґрунтовує клопотання.

Крім того, захист звертає увагу на необґрунтованість та надуманість прокурором у клопотанні наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на те, що клопотання прокурора не містить належного обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 тримається під вартою тривалий строк, з 18.02.2020 року по теперішній час, який на 16.10.2023 року становив майже 3 роки 8місяців, зокрема, на стадії судового провадження обвинувачений ОСОБА_8 тримається під вартою з 13.08.2020 року, тобто 3 роки 2 місяці та 16 днів, на що неодноразово звертав увагу Дніпровський апеляційний суд в своїх рішеннях.

Вказує захисник і на те, що суд не врахував, що кримінальним правопорушення згідно з обвинувальним актом шкоди потерпілій не завдано, не врахував майновий та сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_8 , який тримається під вартою і за цей час з об`єктивних причин не мав доходів, тому визначення застави у максимальному розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 184 КПК України є завідомо непомірним для обвинуваченого. Вважає за можливе призначити останньому мінімальний розмір застави, визначений п. З ч. 5 ст. 184 КПК України, а саме 214 720 грн.

Разом з цим, на думку адвоката, виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків можна забезпечити і шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного позбавленням волі, наприклад у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 проживав до затримання зі своїми батьками. Батько ОСОБА_8 та його прийомна мати гарантують забезпечити належні умови сину за місцем проживання для виконання призначенихсудом обов`язків. Батько позитивно характеризує свого сина та вказує на те, що він завжди добре ставився до батьків та допомогав їм по господарству. Також ОСОБА_8 має позитивну характеристику за місцем проживання.

Крім того, апелянт апелянт звертає увагу на те, що в резолютивній частині ухвали від 16.10.2023 року суд постановив лише рішення про задоволення клопотання прокурора, та нічого не зазначив стосовно вирішення клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу або визначення застави у мінімальному розмірі, встановленому п. З ч. 5 ст. 182 КПК України, у зв`язку з чим захисник вважає, що фактично судом його клопотання розглянуто не було.

Обвинувачений ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 в своїх апеляційних скаргах вважають розмір визначеної їм застави завищеним і непомірним та просятьзменшити її згідно з п.3 ч.1 ст. 408 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думки обвинувачених та їх захисників, які, кожен окремо, підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляційні скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як витікає з приписів статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи апелянтів стосовно протилежного апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000095 від 21.01.2020 року відносно ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 16 жовтня 2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Перевіривши матеріали провадження апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно визнав й досі доведеними ризики, які були враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для запобігання яким продовження строку тримання останніх під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Також суд зазначив, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років. Обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, приймаючи до уваги суворість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів; можуть незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_15 , оскільки обізнані про анкетні дані, адреси роботи і місця проживання останньої, та на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні.

До того ж, тяжкість вчинених злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , суворість покарання, яке може бути їм призначено у випадку визнання винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, які як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику того, що підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Поряд з цим, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Врахував суд першої інстанції й надану прокурором інформацію щодо негативної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під час судового розгляду даного кримінального провадження у Жовтневому районному суді м.Дніпропетровська, під час якого за порушення порядку та невиконання розпоряджень головуючого їх неодноразово видаляли з зали судового засідання, а обвинувачений ОСОБА_9 під час зазначених дій розбив скло у місці для тримання обвинувачених в залі судового засіданні та обвинувальний акт за обвинуваченням останнього за ч.1 ст.296 КК України перебуває на розгляді суду. Все це, на думку суду, свідчить про наявність ризику можливого перешкоджання обвинуваченими розгляду кримінального провадження іншим чином.

Отже, колегія суддів вважає висновок суду стосовно наявності щодо обвинувачених вищевказаних ризиків вірним з огляду на позицію Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою повинна оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування особи від правосуддя, який може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови). Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicencov. Moldova (Бойченко проти Молдови); Khudoyorovv. Russia (Худойоров проти Росії),), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії). При цьому враховується, що у звільненні (справа «Смірнови проти Росії»), особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі "Вемгофф проти Німеччини".

Тож, в даному конкретному випадку апеляційним переглядом було встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на свободу.

Разом з цим, переглядаючи матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами сторони захисту, суд апеляційної інстанції не може не звернути увагу на строк судового розгляду та строк перебування обвинувачених під вартою, при цьому зазначає наступне.

За змістом ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема, складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Враховуючи складність цього кримінального провадження апеляційний суд враховує також як усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, так і рішення у справі "Мясніков та Ульянов проти України" від 10 червня 2021 року, яким було констатовано порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю тримання заявника під вартою під час досудового розслідування. Оскільки на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також з огляду на положення ст. 28, ч.1 ст. 318 КПК України і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується посилання апелянтів на завеликий розмір застави, визначеної судом обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , та наявність підстав для зменшення її розміру, апеляційний суд вважає їх безпідставними та зауважує, що визначаючи розмір застави, суд бере до уваги обставини, встановлені ст.ст.177,178, 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому вважає, що визначена обвинуваченим судом застава є обґрунтованою та цілком узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону, з урахуванням того, що кримінальні правопорушення, інкриміновані обвинуваченим, згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, і нормою п.3 ч.5 ст. 182 КПК України встановлено межі визначення застави для таких злочинів - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тож, визначена судом застава не виходить за межі, встановлені кримінальним процесуальним законом.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000095 від 21.01.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3