Дата документу 12.09.2023 Справа № 333/5560/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5560/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1147/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.запоріжжя, яка має неповну середню освіту, не одружена, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України,

за участю захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції EASYCON,

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2023 року, якою частково задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останньої у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят діб) до 02 жовтня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 90 (дев`яносто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 241 560 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо ОСОБА_6 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про наявність у обвинуваченої ОСОБА_6 постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, обвинувачена не бажає впливати на інших учасників процесу та розгляд справи в цілому.

Посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім того, вказує, що ОСОБА_6 раніше не судима, за час тримання під вартою зробила для себе певні висновки щодо належної процесуальної поведінки.

Вказує, що під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу стороною обвинувачення не було надано жодних доказів того, що ОСОБА_6 має намір перешкоджати розгляду справи, ухилятись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні колегії Комунарського районного суду м.Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням їх у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , послався на наявність ризиків, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст.177 КПК України. У своєму клопотанні прокурор зазначив, що обвинувачена скоїла особливо тяжкий злочин, тому може переховуватися від суду, впливати на свідків та іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Законний представник потерпілого ОСОБА_11 у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участі не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника-адвоката ОСОБА_12 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, остання підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , доводи її захисника, іншого захисника обвинуваченого, думка прокурора, законного представника потерпілого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, яка хоч і є раніше не судимою особою, проте наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за що передбачено суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна або без такої. Крім того, обвинувачена ніде не працює, систематично не з`являлась в судові засідання, у зв`язку із чим до останньої були застосовані примусові приводи, також на обвинувачену було накладено грошове стягнення у розмірі 1135,00 грн, яке не було нею сплачено, окрім того, через ухилення від суду обвинувачена перебувала у розшуку.

Викладене свідчить про те, що менш суворий запобіжний захід, який застосовувався до обвинуваченої раніше, не був дійовим та не забезпечив виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останньої вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченої, характер та ступінь тяжкості інкримінованого останній правопорушення та суворість можливого покарання.

Практика ЄСПЛ не убачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, на яку послався суд, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченої, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені стороною захисту та обвинуваченою при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи захисника про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі визначив одночасно з застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою альтернативний запобіжний захід у виді застави, яку обвинувачена або заставодавець мають право внести протягом строку дії зазначеної ухвали у розмірі 90 (дев`яносто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 241 560 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції, підтверджені наявними в справі доказами.

Посилання апеляційної скарги про те, що під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, стороною обвинувачення не було надано жодних доказів того, що ОСОБА_6 має намір перешкоджати розгляду справи, ухилятись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, є необґрунтованим та суперечить фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення поданого клопотання.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченої під вартою суд належним чином вмотивував.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання тощо, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Більш того, доводи сторони захисту з зазначеного приводу нічим не підтверджені.

Дані про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Разом з тим, щодо визначення судом першої інстанції строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Проте, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання на два місяці замість 60 днів, визначивши строк дії ухвали до 02 жовтня 2023 року включно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вказану ухвалу на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , продовжений до 01 жовтня 2023 року включно.

В подальшому питання щодо запобіжного заходу щодо обвинуваченої має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2023 року, якою частково задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останньої у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят діб) до 02 жовтня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 90 (дев`яносто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 241 560 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., змінити в частині строку дії зазначеної ухвали, встановивши цей строк до 01 жовтня 2023 року включно.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3