УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000123 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженоrо, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючоrо за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

-якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 грудня 2023 року включно.

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 грудня 2023 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду та перешкоджати встановленню об`єктивної істини по справі, а також незаконно впливати на свідків, має міцні соціальні зв`язки, забезпечує належну поведінку під час розгляду справи та виконання своїх процесуальних обов`язків.

Вважає, що суд першої інстанції необ`єктивно та безпідставно застосував до обвинуваченого найсуворіший запобіжний захід, що не відповідає характеристиці особи обвинуваченого та на теперішній момент наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000123 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2023 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 грудня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , а тому наразі запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000123 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченого, який не одружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків, не працює, був помічений у вживанні алкогольних напоїв, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого йому злочину, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватись від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на характер злочинних дій у яких обвинувачується ОСОБА_6 , його обізнаність про місце проживання потерпілої та свідків, він матиме змогу здійснювати на них вплив з метою надання або зміни показів, які його виправдовують, суд вбачає реальними ризики, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризиків переховування обвинуваченим від суду; незаконного впливу на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 після скоєного забрав у потерпілої мобільний телефон та говорив, щоб вона не повідомляла про дану події до органів поліції та «для неї це погано закінчиться», також до неї зверталися мати та співмешканка обвинуваченого та просили звернутися до поліції з проханням закрити кримінальне провадження, та повідомити про те, що вона здійснила наклеп на ОСОБА_6 , на що вона відмовилася, в зв`язку з чим жінки висловлювали їй погрози. З такою ж пропозицією вони звертались і до свідка у вказаному кримінальному провадженні та пропонували їй грошові кошти. Також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити інші злочини, тобто продовжити свою злочинну діяльність.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного обраного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2023 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: