Справа № 614/92/22
Провадження № 1-кп/535/219/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: прокурора ОСОБА_4

в режимі відеоконференції

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

та обвинуваченого ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 08.02.2022 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків Харківської області, українця, громадянина України, з неповною початковою освітою (5 класів), непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не маючого, не є особою з інвалідністю, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця реєстрації, раніше судимого: 1) 27.05.2021 р. Дворічанським районним судом Харківської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 будучи раніше судимим за вчинення корисливий злочин, 27.05.2021 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України строком на 1 рік, після призначення йому покарання на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову, повторно вчинив злочин проти власності.

Так, ОСОБА_6 , близько 12.00 години 15.01.2022, прийшов до двору домоволодіння своєї знайомої ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом зловживання довірою, яка виникла при раніше складених доброзичливих стосунках з останньою, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, взяв у ОСОБА_7 металевий саморобний візок, вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №605 складає 633 грн. 33 коп., під приводом необхідності перевезення на вказаному візку власних речей. Після цього, ОСОБА_6 , з вказаним візком з місця мешкання ОСОБА_7 пішов і в подальшому цього ж дня продав його, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 633 грн. 33 коп.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 , спричинено матеріальних збитків на загальну суму 633 грн. 33 коп.

Умисні дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав, жалкує, що не правильно вчинив. У скоєному розкаюється.

При цьому він пояснив, що 15.01.2022 попрохав у ОСОБА_7 тачку, повідомивши їй, що хоче привезти дрова, але тачку не повернув та продав її на металобрухт. Тачка була стара і гнила.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні 05.07.2023 року пояснила, що 15 січня 2022 року ОСОБА_6 попрохав у неї тачку, яка була в робочому стані, щоб перевезти дрова. Протягом декількох днів ОСОБА_8 візок їй не повернув, що вимусило її звернутися до поліції. Дозволу на розпорядження та продаж візка ОСОБА_6 не надавала. Матеріальних претензій до ОСОБА_6 не має. Просила суворо його не карати.

Показання обвинуваченого, потерпілої відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.

Крім повного визнання вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доводиться дослідженими судом такими доказами:

-показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що 15.01.2022 ввечері прийшов до ОСОБА_7 на АДРЕСА_2 , яка повідомила, що в цей день до неї приходив ОСОБА_6 і попрохав тачку. На наступний день свідок попередив ОСОБА_6 про необхідність повернення тачки власниці. Цю тачку свідок раніше бачив у потерпілої. Тачка була справна.

- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що приблизно в середині січня 2022 в післяобідній час, до його двору по АДРЕСА_3 , прийшов ОСОБА_6 і запропонував купити тачку. Тачка була металева з металевими колесами і ручкою та у справному стані. Свідок купив у ОСОБА_6 цю тачку за 180 грн. та поцікавився, чи належить вона йому. ОСОБА_8 відповів, що так.

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000040 від 08.02.2022 року;

- постановою про призначення прокурора (групи прокурорів) від 08.02.2022 року;

- рапортом помічника чергового СПД№1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , зареєстрованого в журналі єдиного обліку ІТС "Інформаційний портал НПУ" за №177 від 07.02.2022 року;

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.02.2022 року, згідно якого ОСОБА_7 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_6 ,який 15.01.2022 попрохав у неї тачку покористуватися, але після того тачку не повернув;

- копією посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_7 являється інвалідом 2 групи;

- заявою ОСОБА_10 від 08.02.2022 року, щодо добровільного надання відеозапису з камер відеоспостереження за 15.01.2022 в період часу з 16-44 год. по 16-46 год. працівникам поліції;

- протоколом огляду речей від 08.02.2022 року відеозапису з камер відеоспостереження за 15.01.2022 домоволодіння по АДРЕСА_3 з ілюстрованою таблицею до протоколу огляду речей, згідно якої на фото №1 мається зображення двору ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , в який заходить чоловік з тачкою о 16-44 год., на фото №2 чоловік виходить з двору без тачки о 16-45 год.;

- заявою ОСОБА_10 від 08.02.2022 року, щодо добровільно виданого працівникам поліції металевого візку, який був придбаний у ОСОБА_6 15.01.2022 року;

- протоколом огляду речей (документів) від 08.02.2022 року- саморобної тачки з фототаблицею до нього;

- постановою про визнання речовими доказами- саморобної тачки (металевого візка) від 08.02.2022 року;

- розпискою ОСОБА_7 від 09.02.2022 року про отримання від працівників поліції металевого візка;

- постановою про призначення судово-товарознавчої експертизи від 09.02.2022 року;

- звітом про фактичні затрати на проведення експертизи №605 від 10.02.2022 року та висновком експерта судово-товарознавчої експертизи, згідно якого ринкова вартість металевого візка ( саморобної металевої тачки) станом на 15.01.2022 складає 633,33 грн.;

- карткою атестованого судового експерта;

- постановою про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 11.02.2022 року у кримінальному провадженні №0000040 від 08.02.2022 року з ч.1 ст.190 КК України на ч.2 ст.190 КК України;

- постановою про визначення органу проведення досудового розслідування від 11.02.2022 року;

- постановою про залучення захисника від 11.02.2022 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.02.2022 року з ілюстрованою таблицею до нього згідно якого ОСОБА_8 розказав та показав, як він 15.01.2022 прийшов до ОСОБА_7 на АДРЕСА_2 та попрохав у неї металевий візок для власних потреб, але в цей же день, через декілька годин продав його місцевому мешканцю ОСОБА_12 , який проживає по АДРЕСА_3 , за 180 грн. ;

- паспортом громадянина України ОСОБА_6 ;

- вимогою УІАП в м.Києві УІАП ГУНП в Харківській області №319/119-72/2021 від 08.02.2022 року щодо судимостей ОСОБА_6 ;

- вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 27.05.2021 року по справі № 614/228/21, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання із іспитовим строком 1 (один) рік;

- довідками КНП «Борівська центральна лікарня Борівської селищної ради» №103 від 09.02.2022 року та №103 від 09.02.2022 року, згідно яких ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколого та психіатра не перебуває;

- довідкою-характеристикою виданою Виконавчим комітетом Борівської селищної ради №11-26/307 від 15.02.2022 року, відповідно до якої скарг на ОСОБА_6 від жителів селища до виконкому селищної ради не надходило;

- повідомленням Борівської селищної ради №10/306 від 15.02.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 , згідно даних реєстру територіальної громади, на території Борівської селищної територіальної громади не зареєстрований.

- довідкою-характеристикою виданою Виконавчим комітетом Борівської селищної ради №02-26/260 від 09.02.2022 року, згідно якої ОСОБА_6 характеризується задовільно;

-повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 №21 від 09.02.2022 року, згідно якого вбачається, що ОСОБА_6 на військовому обліку не перебуває та відсутні дані щодо проходження ним строкової служби в ЗСУ;

- повідомленням Ізюмського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області №24/5/94-22 від 15.02.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 27.05.2021 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, та перебуває на обліку Ізюмського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області станом на 15.02.2022 року.

Сумніви у достовірності та допустимості цих доказів у суду відсутні.

З огляду на викладене, аналізуючи сукупність доказів, взятих судом до уваги, суд знаходить із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, виходячи з наступного.

У своїй постанові від 18.11.2020 (справа №591/1578/17) Верховний Суд вказав, що відповідно до ст. 190 ККУкраїни шахрайство визначається як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Усвідомлення винуватим ознак конкретного потерпілого, кому саме належить чуже для нього майно та на яких підставах, заволодіває він майном (правом на майно) ввівши в оману (обманувши) власника предмета злочину чи іншу особу, в фактичному володінні якої знаходиться предмет злочину, не є обов`язковим для встановлення ознак цього злочину. Необхідним і достатнім для кримінальної відповідальності є усвідомлення суб`єктом злочину того, що предмет злочину є для нього чужим. Аналогічні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 18.11.2020 (справа №591/1578/17), від 04.08.2021 (справа №712/10080/156-к).

Судом, як із показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , так і потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що обвинувачений усвідомлював, що металевий візок отриманий ним від потерпілої є чужим майном, заволодіваючи яким шляхом зловживання довірою, зокрема, взявши для власних потреб, обвинувачений одразу не мав наміру його повертати, оскільки через декілька годин продав його місцевому мешканцю, та використав взяті на себе зобов`язання- повернення візка, як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до досудової доповіді від 29.05.2023 орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.67 КК України, суд вважає - вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, а також те, що він раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив у період іспитового строку за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 27.05.2021 року ,за місцем проживання характеризується задовільно, відомості про перебування на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря- психіатра відсутні, вину визнав повністю, суд дійшов висновку про те, що мірою виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень має бути кримінальне покарання в межах санкцій ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі, оскільки наявність попередньої судимості свідчать про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого та його небажання виправитись, нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил.

Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.

Отже, оскільки кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив у період іспитового строку за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 27.05.2021 року, тому остаточне покарання підлягає призначенню за правилами ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання за вищевказаним вироком суду, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Так, згідно ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не подавався.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати згідно ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні не обирався і підстав для його обрання не вбачається.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань до призначеного покарання приєднати покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 27.05.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи 150,00 (сто п`ятдесят) гривень.

Речовий доказ: саморобний металевий візок, який переданий під зберігаючу розписку власниці ОСОБА_7 , вважати повернутим за належністю законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області у строк 30 днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1