У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання слідчого Шостого слідчого (з дислокацією у місті Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000363, відомості про яке 05 жовтня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого Шостого слідчого (з дислокацією у місті Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000363, відомості про яке 05 жовтня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України, про накладення арешту на кошти на цінності, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , а також інших рахунках чи на зберіганні в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, відкритих на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в тому числі на видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, із забороною користування, відчуження та розпорядження.

Клопотання мотивоване тим, що майно, на яке просить накласти арешт слідча, належить підозрюваному ОСОБА_5 . Є достатні підстави вважати, що суд у даному кримінальному провадженні може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

У судове засідання слідча не з`явилася, однак подала до суду заяву, згідно з якою просила розглянути клопотання без її участі, клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У зв`язку з вищенаведеним, а також з метою забезпечення арешту майна, розгляд клопотання, здійснювався без повідомлення підозрюваного та володільця майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. ч. 3, 10 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як вбачається з матеріалів справи, Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000363, відомості про яке 05.10.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 жовтня 2023 року.

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру, однак його не вручено йому внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

У подальшому відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України.

З повідомлення про підозру встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, перебуваючи на посадах у підрозділах Східного, Південного та ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення у порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 28 Закону України «Про державну таємницю», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, складеної Військової присяги, зобов`язань у зв`язку з допуском до державної таємниці, а також посадових інструкцій, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у т.ч. щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою збройної агресії проти України та проведення у зв`язку з цим з боку рф підривної діяльності проти України, з метою завдати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а також надати допомогу рф, користуючись знаннями та навиками, які отримав під час проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, використовуючи зв`язки та ресурси надані рф, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах особливого періоду та воєнного стану, у невстановлений органом досудового розслідування час, але у період з 14.04.2014, коли виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», до 17.09.2023, перебуваючи у невстановлених на даний час органом досудового розслідування місцях, зокрема за місцем проходження служби в межах Луганської та Закарпатської областей, а також с. Велятино Хустського району Закарпатської області, здійснював збирання інформації, доступ до якої отримував у зв`язку із проходженням військової служби та перебуванням на посаді у підрозділах Державної прикордонної служби України, зокрема щодо особового складу, розміщення та забезпеченості військових формувань України, яку, за допомогою електронних комунікаційних мереж, передавав невстановленим особам з числа представників державних органів рф та їх представників, серед яких члени воєнізованих формувань терористичних організацій «Донецька народна республіка» і «Луганська народна республіка», тобто вчиняв шпигунство та надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Він же ( ОСОБА_5 ), в порушення вищевказаного законодавства, будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, перебуваючи на посаді - начальника групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) НОМЕР_3 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_4 ) Державної прикордонної служби України, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у т.ч. щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою збройної агресії проти України та проведення у зв`язку з цим з боку рф підривної діяльності проти України, з метою завдати шкоди суверенітетові, територіальній

цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а також надати допомогу рф, користуючись знаннями та навиками, які отримав під час проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, використовуючи зв`язки та ресурси надані рф, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах особливого періоду та воєнного стану, продовжуючи реалізовувати всій злочинний умисел на державну зраду, у період з 16.09.2023 по 08 год. 00 хв. 17.09.2023, перебуваючи в межах Закарпатської області, здійснив незаконний перетин державного кордону України до однієї з держав-членів Європейського Союзу, після чого, продовжуючи користуватись допомогою та взаємодіючи з державними органами рф та її представниками, вибув до рф, зокрема до м. Москва, рф, перейшовши таким чином на бік ворога.

Крім цього, він же ( ОСОБА_5 ), будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, у званні «старший лейтенант», перебуваючи на посаді - начальника групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) НОМЕР_3 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_4 ) Державної прикордонної служби України, в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитись від несення обов`язків військової служби та переходу на бік ворога РФ, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у т.ч. щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин та без відповідного дозволу прямих та безпосередніх військових командирів з числа військовослужбовців Державної прикордонної служби України, в умовах воєнного стану, о 08 год 00 хв. 17.09.2023 самовільно залишив місце служби - відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) НОМЕР_3 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_4 ) Державної прикордонної служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з клопотання слідчої, остання просить накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення з приводу якого розпочате досудове розслідування кримінального провадження ч. 1 ст. 111 КК України. Санкція даної статті передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Слідча просить накласти арешт на кошти та цінності, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , а також інших рахунках чи на зберіганні в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, відкритих на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в тому числі на видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, із забороною користування, відчуження та розпорядження.

Згідно з листа Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради за № 2988/01-07/7423 від 13.10.2023, на зазначений рахунок йому перераховувалась допомога на проживання як внутрішньо переміщеній особі.

На переконання слідчого судді, слідчою у клопотанні доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, щодо можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження даного майна та необхідність накладення арешту на майно.

Враховуючи, що під час розгляду клопотання було встановлено достатність підстав вважати, що майно, на яке просить накласти арешт слідча, належить підозрюваному, а також те, що суд за вчинення даного кримінально-караного діяння може призначити покарання у виді конфіскації майна, беручи до уваги доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження даного майна, з метою їх запобігання, слідчий суддя дійшов до висновку, що подане клопотання про арешт даного майна слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на кошти та цінності, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , а також інших рахунках чи на зберіганні в АТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, відкриті на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в тому числі на видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, із забороною користування, відчуження та розпорядження ними.

Зобов`язати АТ КБ "ПриватБанк", а також установи, органи та банківські установи, уповноважені на реєстрацію відомостей про обтяження майна та прав на майно, зазначеного в ухвалі, внести відомості про арешт майна до відповідних реєстрів.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1