Справа № 478/247/23 Провадження № 1-кп/478/47/2023
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
13 грудня 2023 року . .Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря : ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Вишгород Вишгородського району Київської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді водія-заправника автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), у військовому званні «солдат», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
Судом встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 07.06.2022 № 115 , було призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 08.06.2022 № 70 солдата ОСОБА_4 , який прибув для проходження навчальних зборів, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального батальйону.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 03.07.2022 № 85 солдата ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу військової частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.07.2022 № 92 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду водія-заправника автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону, ВОС 790057Д, визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат».
З 07.06.2022, тобто з моменту відправлення солдата
ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_3 із
ІНФОРМАЦІЯ_3 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Станом на вересень 2022 року, військова частина НОМЕР_2 на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії і знаходиться у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а особовий склад військової частини НОМЕР_2 , зокрема солдат ОСОБА_4 , виконував бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником у районі проведення бойових дій.
27.09.2022 о 08 год. 00 хв., солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді водія-заправника автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_2 , який був визначений у АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби до 11 год. 00 хв. 26.01.2023. Однак 26.01.2023 о 11 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до м. Миколаєва, з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України визнав повністю в скоєному щиросердечно розкаявся та пояснив, що він є військовослужбовцем за мобілізацією, військової частини НОМЕР_2 , проходив військову службу на посаді водія-заправника автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) у військовому званні «солдат" . Під час несення військової служби йому виплачувалась заробітна плата, надавалось харчування, відносини з іншими військовослужбовцями складались добрі. ОСОБА_4 зазначив, що він приймав участь в бойових діях , потім зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_2 передислокувалися у АДРЕСА_3 . Він дійсно самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_2 , який був визначений у АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби до 11 год. 00 хв. 26.01.2023 року, оскільки в нього стався нервовий зрив після участі в бойових діях, де він отримав контузію . Оговтавшись, він одразу звернувся до ДБР в м. Миколаєві в 11 год. 00 хв. 26.01.2023 року . Зазначає, що він щиро кається в тому, що самовільно залишив військову службу, бажає знову проходити службу в Збройних Силах України.
Згідно копії військового квитка солдата ОСОБА_4 , він є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією.
Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції. Суд, у порядку ч.3 ст.349 КПК України , визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, які виразилися в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
27 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи бойової обстановки» від 13.12.2022 року, яким внесені зміни до ст. 69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.407 КК України до набрання законної сили Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи бойової обстановки» від 13.12.2022 року.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Частиною другою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_4 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро розкаявся у скоєному, відсутність обставин які обтяжують його покарання, бажає продовжити службу в Збройних Силах України, тобто ставлення винного до вчиненого і конкретні обставини справи, а також особу ОСОБА_4 , який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, суд вважає можливим при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі, застосувати ч.1 ст.69 КК України ( в редакції станом до 27.01.2023 року) та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.5 ст.407 КК України для даного виду покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, суд на підставі ч. 1 ст. 58 КК України враховуючи особу ОСОБА_4 , який на даний час є військовослужбовцем за мобілізацією, вважає за можливе замість покарання у вигляді позбавлення волі, призначити йому службове обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням із суми грошового забезпечення обвинуваченого в дохід держави у максимальному розмірі 20 відсотків.
Суд, переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, обвинувачений не затримувався та відносно нього запобіжний захід не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання, з застосуванням ч.1 ст.69 КК України ( в редакції станом до 27.01.2023 року), у вигляді 2 (двох ) років позбавлення волі .
На підставі ст. 58 КК України призначити ОСОБА_4 замість покарання у вигляді позбавлення волі, покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в розмірі 20 (двадцять) відсотків.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області усіма учасниками процесу протягом 30 днів з моменту його оголошення.

Суддя : ОСОБА_1