Провадження № 1-кс/463/9197/23
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

12 грудня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , опікуном якого є ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_3 діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , опікуном якого є ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2017 року у кримінальному провадженні за № 0002276 від 27.05.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова 29.05.2017 року у межах кримінального провадження за № 0002276 від 27.05.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що в межах даного кримінального провадження за клопотанням представника потерпілого слідчим було подано клопотання про накладення арешту на квартиру, так як остання була безпосереднім предметом вчинення злочину відносно ОСОБА_4 , в якого вказану квартиру відібрали шахрайським чином, скориставшись його безпорадним станом, оскільки останній являється психічно хворим, визнаний судом недієздатним. За наслідками розгляду цивільного позову, постановою Львівського апеляційного суду від 22.11.2022 року у справі № 461/3059/18, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю, оскаржуваний договір купівлі-продажу даної квартири, укладений між ОСОБА_4 , з однієї сторони та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з іншої сторони скасований. Таким чином, внаслідок скасування оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, потерпілий ОСОБА_4 знов набув права власності на свою квартиру. Оскільки, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2017 року накладено арешт на вказану вище квартиру, потерпілий ОСОБА_4 не може внести відомості про своє право власності на дану квартиру. Зважаючи на те, що накладення арешту на квартиру на даний час не відповідає інтересам потерпілого у даному кримінальному провадженні, необхідність у такому арешті відпала. А тому, просить скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2017 року на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник заявника - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у такому, просить клопотання задовольнити.

Слідчий СВ Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив. Жодних клопотань та заперечень не подав.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає за можливим розглянути клопотання про скасування арешту майна за відсутності слідчого, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, матеріали клопотання про арешт майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0002276 від 27.05.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2017 року, накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,9 кв.м., яка належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , з метою заборони її подальшого відчуження та відшкодування збитків потерпілій стороні.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 06.06.2022 року у справі № 439/2161/21, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним. Встановлено над недієздатним ОСОБА_4 опіку та призначено його опікуном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Строк дії рішення визначено тривалістю два роки з моменту набранням ним законної сили.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує вимоги чинного законодавства, щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, запобігає зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України - арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, його захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст.131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.100 КПК України - речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 22.11.2022 року у справі № 461/3059/18, рішення Галицького районного суду м.Львова від 06.10.2020 року скасовано та постановлено нову постанову про задоволення позову. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з іншої сторони 25 травня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за номером 3-970.

Таким чином, внаслідок скасування оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, потерпілий ОСОБА_4 знов набув право власності на свою квартиру.

Подальше утримання квартири під арештом не вбачається за доцільне, оскільки порушує баланс між втручанням у права та свободи особи і потребами досудового розслідування. Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності та подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданнями цього кримінального провадження, тривалість досудового розслідування, під час якого ОСОБА_4 позбавляється можливості користуватися своїм майном, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.173-175, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

клопотання представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , опікуном якого є ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0002276 від 27.05.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 29.05.2017 року у справі № 461/3718/17, в межах кримінального провадження за № 0002276 від 27.05.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,9 кв.м.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1