ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/1840/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1595/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 111-1 КК України
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , -

встановила:

Вказаною ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 06.10.2023 (включно), та обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 01.12.2023 (включно).

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції дійшов до висновку, що наведені прокурором у підготовчому судовому засіданні підстави продовження строку обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування на даний час не змінилися.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить поновити строк на оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року; скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави; постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, передбаченого п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Доводи щодо поновлення строку на апеляційне оскарження мотивовані тим, що повний текст ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року було оголошено без присутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника. Повний текст оскаржуваної ухвали захисником отримано електронною поштою 05.10.2023. З огляду на викладене, строк на апеляційне оскарження ухвали спливає 10.10.2023.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 є нетяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді штрафу до десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність у нього родини та утриманців, у тому числі неповнолітньої дитини, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, а також відсутність судимостей.

Сторона захисту вважає безпідставними посилання прокурора на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки він ґрунтується виключно на тяжкості можливого покарання, у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення. Також повністю не погоджується з існуванням ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив на свідків чи іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування не надано жодного достовірного доказу, який би свідчив і підтверджував той факт, що обвинувачений намагався або реально здійснив такий вплив з метою зміни показань зазначених осіб чи взагалі відмови свідчити проти обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року; скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_10 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави; постановити нову ухвалу, якою або повністю відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; або визначити ОСОБА_10 розмір застави та перелік обов`язків, що у сукупності забезпечать виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків; або визначити ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи щодо поновлення строку на апеляційне оскарження мотивовані тим, що копія ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року на його адресу не надходила, а можливість ознайомитися із повним текстом даної ухвали та відповідно сформулювати свої заперечення щодо викладених у ній доводів та аргументів він мав можливість лише 09 жовтня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги мотивовані відсутністю будь-яких достатніх підстав для висновків про наявність відносно обвинуваченого ОСОБА_10 ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а отже, у суду були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора.

Крім того, захисник вважав, що судом було безпідставно продовжено стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, не дивлячись на положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ця норма передбачає лише таку можливість, однак аж ніяк не правило та обов`язок суду.

Разом з тим, враховуючи той факт, що ОСОБА_10 самостійно повернувся до України, має міцні родинні зв`язки та може проживати у його доньки за адресою АДРЕСА_1 , і не має наміру впливати на свідків або перешкоджати іншим чином правосуддю, захисник вважав, що наявні об`єктивні підстави для визначення ОСОБА_10 розміру застави в порядку п. 3 ст. 183 КПК України або навіть в цілому застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Колегія суддів доводи захисників щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 знаходить обґрунтованими та вважає за можливе задовольнити клопотання захисників обвинувачених про поновлення строку на оскарження ухвали, поновивши цей строк.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисників та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_10 була заслухана думка прокурора, обвинувачених та їх захисників з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вони обвинувачуються, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Також суд апеляційної інстанції враховує положення ч. 6 ст. 176 КПК України, якою передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Доводи апеляційних скарг щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття судом необґрунтованого рішення.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, наявність у них утриманців, репутації ОСОБА_7 за останнім місцем роботи, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання їх під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того,ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_10 та ОСОБА_7 від противоправних дій.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо наявності у останнього низки хронічних хвороб та необхідності отримання ним курсу медичного лікування, апеляційним судом до уваги не приймаються з огляду на те, що суду апеляційної інстанції не надано медичного висновку, згідно з яким утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора неможливе.

Доводи апеляційної скарги щодо не визначенні розміру застави, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення у даному кримінальному провадженні застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Крім цього, під час судового засідання у суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 звернув увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі дія запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 встановлена до 06.10.2023, проте обвинувачений незаконно утримується в більше місяця в умовах слідчого ізолятора. Крім того, ухвала суду першої інстанції про внесення виправлення в оскаржувану ухвалу постановлена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.11.2023 внесені виправлення до ухвали Червонозаводського районного м. Харкова від 03.10.2023 та абзац другий резолютивної частини ухвали від 03.10.2023 викладено у наступній редакції: «Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 01.12.2023 року (включно)».

Доводи сторони захисту щодо порушень при постановлені ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.11.2023 колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не є предметом апеляційного розгляду та виходять за межі вимог апеляційної скарги.

Крім того, зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що судом вирішувалося питання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених на 60 днів, тобто до 01.12.2023 (включно), оскільки дія попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу закінчується 06.10.2023. Отже, колегія суддів вважає ймовірним допущення судом технічної помилки у написанні дати строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 .

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисників обвинувачених про поновлення строку на оскарження ухвали задовольнити та поновити строк на оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року.

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, але може бути оскаржена у касаційному порядку в частині поновлення процесуального строку.

Головуючий -

Судді: