ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/2212/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1716/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22 09 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшани Дергачівського району Харківської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, без місця реєстрації, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 24 05 2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20 10 2022 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 17 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднано частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 05 2019 року у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 квітня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 24 04 2023 року.

Цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 2 714,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 6 250 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05-30 години 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015» вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , 27 01 2023 року близько 19-00 години, знаходячись у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_2 , де тимчасово мешкав у кімнаті разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , скориставшись тим, що останні вийшли з кімнати, діючи умисно, таємно викрав зі столу мобільний телефон ТМ «Techno Spark» 6 Go модель Techno Ke5 у корпусі фіолетового кольору, вартістю 2714, 60 грн., Power Bank 20000 mAh у корпусі чорного кольору, вартість якого визначити не надалося можливим, які належать потерпілому ОСОБА_9 , та з карману пальто таємно викрав мобільний телефон ТМ «iPhone» SE black 64 Gb, Model A2275, вартістю 6250 грн., який належить потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2714,60 грн. та потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 6250 грн.

Крім того, у ОСОБА_7 03 04 2023 року, приблизно о 18-00 годині виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що знаходилось у приміщенні готельного номеру НОМЕР_1 в у готелі «Експрес», що розташований за адресою: м.Харків, площа Привокзальна, 1. Знаходячись у приміщенні готелю «Експерес», де мешкала потерпіла ОСОБА_11 та впевнившись, що за його діями не спостерігають оточуючі та не зможуть йому завадити, проник у готельний номер 601-А шляхом підбору ключа до дверей, де на ліжку побачив належний потерпілій ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Redmi Note 9», Model: НОМЕР_2 в корпусі зеленого кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , об?єм пам?яті 64 ГБ, вартістю згідно висновку експерта за результатами проведення - 3162,00 грн. та чохол-книжку чорного кольору, в якому знаходився вказаний мобільний телефон, вартістю згідно висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 418M від 18 04 2023 - 99,84 грн.

Після чого, ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), до кінця, взяв з вказаної кімнати мобільний телефон марки «Хіаомі», моделі «Redmi Note 9», Model: M2003J15SG в корпусі зеленого кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , об?єм пам?яті 64 ГБ, у чохлі-книжці чорного кольору та разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3261,84 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану повторно, з проникненням у житло.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок, пом`якшивши покарання, через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, просить врахувати, що в процесі судового розгляду вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 надавав повні, об`єктивні і докладні пояснення щодо пред`явленого йому обвинувачення і докладно розповів про всі події, що мали місце.

Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, щиро і глибоко кається у скоєнні кримінальних правопорушень. Можливо вчинення кримінальних правопорушень було наслідком збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. Однак, суд першої інстанції не врахував при призначенні покарання, обіцянку ОСОБА_7 ніколи не вчиняти кримінальних правопорушень надалі.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_7 постійно працював за різними трудовими угодами без офіційного оформлення, оскільки такими були умови роботодавців.

За тривалий час перебування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» він дійсно усвідомив всю тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, в чому щиро кається.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі про час та дату розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого щодо пом`якшення йому покарання, то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які є тяжкими, за вчинення яких передбачена відповідальність у виді позбавлення волі до 8 років, кількість епізодів крадіжок, а саме 3 (три), обставину, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого, а саме його щире каяття у вчиненому, а також обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі із застосуванням ст. 75 КК України, вчинив кримінальні правопорушення у період іспитового строку, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має постійного місця реєстрації.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому покарання є мінімальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить про пом`якшення ОСОБА_7 покарання, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання не встановлено.

Аналізуючи твердження захисника обвинуваченого щодо необхідність пом`якшення ОСОБА_7 покарання за наявності такої пом`якшуючої обставини, як його щире каяття, колегія суддів констатує, що таку обставину, як щире каяття ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд першої інстанції вже врахував та відповідно до ст. 66 КК України визнав обставиною, що пом`якшує покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 дав обіцянку ніколи не вчиняти кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів є голослівними, у розрізі відомостей щодо неодноразових судимостей останнього, наявність яких свідчить про стійке направлення його свідомості на протиправну поведінку та небажання виправитися, а факт не перебування обвинуваченого на обліку у лікаря психіатра та нарколога не є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання є мінімальним, що передбачене санкцією інкримінованої обвинуваченому статті.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, як позбавлення волі строком на 5 років, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22 09 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4