Ухвала

Іменем України

13 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 569/15591/22

провадження № 51-6118 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 липня 2023 року

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001120, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2021 року

за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 70 цього Кодексу

до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2023 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням попереднього вироку цього суду від 28 вересня 2021 року, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_5 в строк відбуття покарання зараховано час його затримання і утримування під вартою з 30 червня 2022 року.

Обрано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 03 квітня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 100 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів у провадженні, скасовано арешт на майно.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду

- без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 28 червня 2022 року, близько 22:00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на кухні квартири АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправність

та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли під час словесного конфлікту, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_6 один удар ножем в область грудної клітки зліва, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва з пошкодженням верхньої долі лівої легені та міжреберної артерії, що призвело до великого лівобічного гемотораксу та травматично-геморагічного шоку II ступеня, які відносяться

до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить змінити оскаржені вирок та ухвалу в частині вирішення цивільного позову, зменшивши розмір стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь

ОСОБА_6 до 20 000 гривень.

Захисник посилається на незаконність та необґрунтованість судових рішень, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду положенням ст. 419 КПК України, оскільки суд

при перегляді вироку місцевого суду не навів мотивів на спростування доводів захисника, що стосувалися визначення розміру стягнення моральної шкоди

на користь потерпілої.

Мотиви суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України та призначене покарання захисником у касаційному порядку не оскаржуються.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про неправильне вирішення цивільного позову в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, то вони

не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній

або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, окрім іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала

у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях,

яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості

та справедливості.

Усупереч доводам, викладеним у касаційній скарзі захисника, заявлений представником потерпілої ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 цивільний позов

у частині стягнення моральної шкоди суд вирішив із додержанням правил глави 9 КПК України з огляду на положення статей 23, 1167 ЦК України.

Так, врахувавши ступінь вини ОСОБА_5 , характер його діяння, наслідки,

що настали, понесені потерпілою моральні страждання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, місцевий суд обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційною скаргою захисника доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, належним чином проаналізував усі обставини справи та ствердив

про правильність прийнятого рішення судом першої інстанції, зазначивши,

що при вирішенні цивільного позову враховано, що потерпіла внаслідок кримінального правопорушення отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні

для життя в момент заподіяння, проходить процес відновлення, зазнала моральних

і фізичних страждань. До того ж суд апеляційної інстанції правильно вказав

на необхідність відшкодування винним заподіяної злочином шкоди потерпілій,

а також звернув увагу на наслідки, спричинені її здоров`ю, та обґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін.

Суд касаційної інстанції, який позбавлений можливості самостійно досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, а лише виходить із фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, погоджується з таким висновком

та вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди визначено із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, конкретних обставин справи, наслідків вчиненого злочину і вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.

До того ж слід зазначити, що відображені у касаційній скарзі захисника посилання,

на деякі судові рішення Верховного Суду, як на усталену практику у подібних випадках є недоречними, оскільки у кожному окремому випадку розмір відшкодування моральної шкоди визначається індивідуально судом з урахуванням вимог законодавства та особливостей конкретного кримінального провадження,

що є проявом дискреційних повноважень суду.

Що стосується доводів захисника про допущеніістотні порушення вимог кримінального процесуального закону судами, які він убачає у невідповідності постановлених у кримінальному провадженні судових рішень вимогам статей

370, 374, 419 КПК України, то слід зазначити, що вони є безпідставними, з огляду

на те, що оскаржені рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає встановленим вимогам кримінального процесуального закону,

у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були

б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення,

не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав

для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника

слід відмовити.

З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Рівненського міського суду Рівненської області

від 03 квітня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 липня

2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3