Справа № 752/2197/24
Провадження №: 1-кп/752/1456/24
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

07.02.2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання кримінального провадження№0001587 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

30.01.2024 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Суд поставив на обговорення питання щодо визначення підсудності кримінального провадження№0001587 за Оболонським районним судом м. Києва, у зв"язку з тим, що діюча редакція ч. 5 ст. 407 КК України вказує на те, що даний злочин є триваючим і тому має місце час та місце його закінчення. Дана редакція закону поширюється і на дії інкриміновані ОСОБА_3 відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України.

Прокурор та обвинувачений не заперечували щодо визначення підсудності.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено принцип зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Редакція ч. 5 ст. 407 КК України від 13.07.2023 року, яка діє станом на дату розгляду справи, фактично пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, оскільки в редакції, яка діє станом на 07.02.2024 року, самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану прив`язано до строку залишення військової частини, а саме - понад три доби. Тому на переконання суду, при кваліфікації дій ОСОБА_3 згідно пред"явленого йому обвинувачення необхідно керуватись чинною редакцією ч. 5 ст. 407 КК України. Дана редакція складу злочину вказує на те, що даний склад злочину є триваючим, а отже має значення момент і місце його закінчення.

Загальні положення КК України визначають, що триваючий злочин має місце там, де протиправна діяльність триває безперервно протягом певного часу. Завершення триваючого злочину - це день його припинення за волею або всупереч волі винного, в тому числі викриття особи у вчиненні злочину.

Слід зазначити, що злочин передбачений ч. 5 ст. 407 КК України є триваючим злочином, ознакою якого є безперервність, цей злочини починається з самовільного залишення військової частини та закінчується у визначений законом строк (понад три доби) внаслідок дій самого обвинуваченого (явка до залишеної військової частини) або в силу обставин, що роблять подальші злочинні діяння неможливими (наприклад, затримання винного органами влади). З обвинувального акту судом встановлено, що ОСОБА_3 залишив військову частину 04.07.2023 року, разом з цим, момент закінчення вказаного кримінального правопорушення є дата явки обвинуваченого до військової частини 28.07.2023 року, що знаходиться за адресою ( АДРЕСА_1 ) та територіально не відноситься до Голосіївського району м. Києва, а належить до Оболонського району м. Києва.

Суд зазначає, що на день розгляду справи 07.02.2024 року положення ч. 9 ст.615 КПК України діють в редакції Закону України № 2462-IX від 27.07.2022 року, відповідно до якої під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

У відповідності з приписами ч. 2 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції, зокрема за поданням суду першої інстанції.

Із врахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про необхідність звернутися на підставі ч. 9 ст. 615 КПК України, в порядку визначеному ч. 2 ст. 34 КПК України до Київського апеляційного суду з поданням про направлення даного кримінального провадження для визначення його підсудності.

Керуючись ст.ст. 32, 34, 615 КПК України, суд

ухвалив:

направити до Київського апеляційного суду подання про вирішення питання про визначення підсудності за Оболонським районним судом м. Києва кримінального провадження № 0001587 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1