Провадження № 1-кс/712/4805/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Про застосування запобіжного заходу у вигляді

тримання під вартою

29 вересня 2023 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5 захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 м. Черкаси клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 , за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000112 від 07.09.2023, за підозрою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В :

29.09.2023 до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 , за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000112 від 07.09.2023, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України, який затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, на території України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюються в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, - споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

У відповідності до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років можуть виїздити за межі України при пред`явлені, серед іншого, такого документу як довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (форма первинної облікової документації № 157-1/о) або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики, довідки військово-лікарської комісії про непридатність.

Слідством установлено, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи, про введення на території України правового режиму воєнного стану, оголошення загальної мобілізації та здійснення призову військовозобов`язаних і резервістів, а також встановлених обмежень щодо чоловіків призовного віку, встановлених правилами перетинання державного кордону України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» із змінами та доповненнями, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 07.09.2023, вступив у злочинну змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_8 , з метою організації незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України з корисливих мотивів за грошовому винагороду.

Так, ОСОБА_5 , 24.09.2023 більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, отримавши від невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_8 контактні дані ОСОБА_9 , який надав добровільну згоду на участь у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій, домовився з останнім про зустріч 27.09.2023 в м. Черкаси для подальшого переправлення його через державний кордон України за грошову винагороду.

27.09.2023 близько 11 години 36 хвилин ОСОБА_5 зустрівся із ОСОБА_10 на попередньо домовленому місці, а саме: території автозаправної станції «UPG» за адресою: м. Черкаси вул. 30-років Перемоги, 13/7, де в ході спілкування, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 не має законних підстав для перетину державного кордону України, роз`яснив йому порядок незаконного перетину ним як військовозобов`язаним державного кордону України, зокрема зазначив про забезпечення надання документів, необхідних для перетину кордону та про те, що особисто забезпечить його перевезення до м. Жешув Республіки Польща, через проходження державного кордону України через контрольно-пропускний пункт Рава-Руська.

Після цього, 27.09.2023 о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання попередньої домовленості з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_8 , отримав від ОСОБА_10 , який надав добровільну згоду на участь у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій, грошові кошти в сумі 30 тис. грн, як частину оплати із 190 тис. грн, за здійснення незаконного та безперешкодного перевезення ОСОБА_10 через державний кордон України, під час мобілізації.

28 вересня 2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України сприяння порадами та наданням засобів незаконному переправленню осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

заявою про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 ;

показаннями свідка ОСОБА_10 від 11.09.2023, 26.09.2023, 27.09.2023;

протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 27.09.2023, протоколом вручення грошових коштів з додатками від 27.09.2023;

протоколом обшуку від 27.09.2023, іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи зібрані докази на даному етапі досудового розслідування, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який відповідно до ч. 3 ст. 332 КК України карається позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Метою застосування до ОСОБА_5 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема, спробам з його боку переховуватися від правоохоронних органів та суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, що негативно відобразиться на повноті та достовірності досудового розслідування.

Так, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, що унеможливлює, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, застосування іспитового строку.

Характер інкримінованого правопорушення пов`язаний з корисливою спрямованістю. Санкція відповідної частини статті відносить інкримінований злочин до тяжкого і передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років, з конфіскацією майна.

Окрім того, наявний ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 під час вручення його повідомлення про підозру в ІТТ №1 ГУНП в Черкаській заявив про намір вчинити розправу над свідком ОСОБА_10 , що свідчить про наявні в нього мотиви спотворити подальше розслідування в даному кримінальному провадженні.

Вважає за необхідне застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_5 виключно у вигляді тримання під вартою, оскільки лише такий запобіжний захід належним чином попередить настання перерахованих вище ризиків та забезпечить належне виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків. З огляду на викладене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні.

При визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу слід врахувати тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , обставини вчинення кримінального правопорушення, який вчинено під час воєнного стану, та його роль, індивідуальні особливості підозрюваного майновий та сімейний стан підозрюваного, який на даний час не одружений, дітей на утриманні не має, має постійне місце роботи, які дають підстави вважати, що застава визначена у сумі до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не буде здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження.

Враховуючи викладене, має місце виключний випадок, за якого наявні підстави визначити заставу у розмірі, який перевищує максимальний, що встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 402 600 грн.

У зв`язку з викладеним просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів з утриманням у Черкаському СІЗО, в межах строку досудового розслідування.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 402 600 гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до суду, прокурора чи слідчого за кожною вимогою;

2) не відлучатись із населеного пункту, де знаходиться його зареєстроване місце проживання, без дозволу слідчого, прокурора;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні, зокрема, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за винятком участі у слідчих та процесуальних діях;

5) здати на зберігання до уповноважених органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Прокурор ОСОБА_3 та слідча ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити з мотивів, викладених у клопотанні, та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням максимального розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання відмовити та обрати домашній арешт, посилаючись на необґрунтованість ризиків, та можливість, з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості вчинення злочину, обрати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, заслухавши сторін, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Під час судового розгляду, на обґрунтування даного клопотання та підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, слідчим, надані наступні докази:

?витягу з ЄРДР № 0000112 від 07.09.2023, з якого вбачається, що внесені відомості за матеріалами правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявлення актів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, що зареєстровано кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України. Підозру пред`явлено ОСОБА_5 ;

?заява про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 ;

?протоколи допиту в якості свідка ОСОБА_10 від 11.09.2023, 26.09.2023, 27.09.2023;

?протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 27.09.2023,

?протокол вручення грошових коштів з додатками від 27.09.2023;

?протокол огляду та ідентицікації грошових коштів від 27.09.2023;

?протокол обшуку від 27.09.2023.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане слідчий суддя зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Зобов`язання брати до уваги «різновид» і «спосіб імплементації» згаданого заходу дозволяє Суду враховувати особливий контекст і обставини, притаманні іншим обмеженням, ніж класичне ув`язнення в тюремній камері. Важливим фактором, який слід брати до уваги, є контекст, в якому цей захід застосовується, оскільки в сучасному суспільстві нерідко трапляються ситуації, коли громадськість може бути покликана змиритись з обмеженнями свободи пересування або особистої свободи задля загального блага (Nada проти Швейцарії, § 226; Austin і Інші проти Сполученого Королівства. Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі протии Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, враховуючи відомості про доказову базу, що надана до клопотання органом досудового розслідування та про сукупність обставин підозри, що інкримінується ОСОБА_5 , а також обсяг відомостей, щодо існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були повідомленні під час розгляду клопотання прокурором та знайшли своє підтвердження та обґрунтування - приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування щодо обґрунтованої підозри, викладені в клопотанні прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

На переконання слідчого судді, суспільний інтерес у даній справі, полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання підозрюваним процесуальних рішень у справі та запобігти процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме: переховування від досудового розслідування і суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Проаналізувавши заперечення та доводи підозрюваного та його захисника щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя прийшов до висновку про їх необґрунтованість та зазначає, що у даному кримінальному провадженні зазначені ним заперечення і доводи не перевищують суспільного інтересу у даному кримінальному провадженні, який з урахуванням обставин злочину та його тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування та розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних рішень та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зміст клопотання і наявні матеріали кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення підозрюваним тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, а саме позбавлення волі на строк до 9 років; вік та стан здоров`я підозрюваного, які не виключають можливості перебування його під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я підозрюваного не дозволяє, чи взагалі виключає можливість перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені слідчим і прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що підозрюваний у разі застосування стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для підозрюваного меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання його винним.

Також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваним чи продовження існуючих правопорушень, оскільки очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування.

Крім того, відповідно до наданої в судовому засіданні вимоги УИП КП ГУНП в Черкаській області вбачається, що ОСОБА_13 засуджений Вироком Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2016; 12.10.2017 року Ухвалою ВССУ Вирок Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2015 та Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 01.0.2016 змінена: рахувати засудженим за ст. 187 ч. 2 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Звільнився 05.12.2017 по відбуттю покарання.

Таким чином, слідчий суддя також враховує, що підозрюваний має не зняту та непогашену судимість за злочин проти власності із застосуванням насильства.

Крім того, ОСОБА_5 на даний час є військовослужбовцем, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебуває у цивільному шлюбі, нерухоме майно у власності підозрюваного відсутнє.

Усвідомлюючи тяжкість покарання ОСОБА_5 може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду, у тому числі, може покинути територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відтак, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, перебуваючи на волі та використовуючи свої соціальні зв`язки, набуті ним під час несення служби в лавах ЗСУ, ОСОБА_5 може використовувати їх у своїх інтересах для впливу на свідків, які володіють інформацією щодо певних обставин у цьому провадженні, зокрема, матиме можливість безперешкодно чинити тиск на основного свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , з метою схилення останнього до зміни показів.

Відтак, не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, ознайомившись зі змістом їх показань, протоколи допиту яких є у додатках до клопотання про застосування запобіжного заходу, а також з іншими зібраними доказами, останній матиме можливість з метою уникнення кримінальної відповідальності самостійно або за допомогою третіх осіб впливати на них.

У зв`язку з вищевикладеним, слідчий суддя вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про недостатність застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому слідчий суддя вважає доцільним обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 25.11.2023 включно.

Слідчий суддя також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно підозрюваного, передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що слідчим і прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та сукупність встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слід прийти до висновку, що тримання підозрюваного під вартою є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити його належну поведінку.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий судді, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У зв`язку з чим, при застосуванні у відношенні підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя визначає заставу у максимальному розмірі передбаченому КПК 80 розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2 684 грн. 00 коп.), що складає 214 720 грн. 00 коп. та з урахуванням матеріального становища підозрюваного та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення є достатньою сумою для забезпечення виконання обов`язків, встановлених КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 196-197 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 , за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000112 від 07.09.2023, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно підозрювано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ "Черкаський слідчий ізолятор " на строк 60 днів, а саме: з 27.09.2023 року по 25.11.2023 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 грн. 00 коп.

У разі внесення застави, яка може бути внесена у будь який момент, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду, прокурора чи слідчого за кожною вимогою;

2) не відлучатись із населеного пункту, де знаходиться його зареєстроване місце проживання, без дозволу слідчого, прокурора;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні, зокрема, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за винятком участі у слідчих та процесуальних діях;

5) здати на зберігання до уповноважених органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Попередити, що у разі не виконання даних обов`язків, згідно з ч. 8 ст. 182 КПК України, заставодавцем, а також якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному та прокурору негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді складено 29.09.2023 року о 16:10.

Слідчий суддя Соснівського

районного суду м. Черкаси ОСОБА_1