Номер провадження: 11-сс/813/1896/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в кримінальному провадженні №0000103 від 16.05.2023 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із сересдньою освітою, розлученого, маючого на утриманні трьох дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000103 від 16.05.2023 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 185 КК України, скоєного за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 16.05.2023, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на посаді кулеметника 2 відділення снайперів взводу снайперів, вступив в злочинну змову із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , спрямовану на скоєння розбійного нападу на ОСОБА_12 та таємного викрадення майна з житла ОСОБА_12 .

В подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , готуючись до вчинення вказаних злочинів, створюючи умови до їх вчинення, діючи спільно, встановили місце проживання, потерпілого ОСОБА_12 , вивчили графік, маршрут та засіб пересування останнього.

Розробляючи план скоєння розбійного нападу та крадіжки, вказані особи, заздалегідь домовилися про дії кожного таким чином, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 , підготували автомобіль марки «Mazda 626» д.н.з НОМЕР_2 , на якому останні повинні були перевезти ОСОБА_9 до місця перебування потерпілого ОСОБА_12 , а саме за адресою: Одеська область, с. Олександрівка, в свою чергу ОСОБА_9 , повинен був, під приводом клієнта, сісти в автомобіль потерпілого ОСОБА_12 , та рушити до с. Першотравневе, де після вчинення розбійного нападу повинен був передати ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ключі від житла потерпілого ОСОБА_12 , та знаходитися на місці вчинення нападу разом з останнім поки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 здійснюватимуть крадіжку майна з житла потерпілого.

Крім того, 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та який наразі діє, про що було відомо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Згідно отриманої інформації від ОСОБА_7 щодо об`єкту злочину потерпілого ОСОБА_12 , 15.05.2023, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 домовився зі своїм знайомим ОСОБА_13 , у власності якого перебуває транспортний засіб «Mazda 626» д.н.з НОМЕР_2 , про надання останнім послуг з перевезення осіб, які попередньо домовилися про вчинення кримінального правопорушення, на місце вчинення злочину, не доводячи до відома ОСОБА_13 планів щодо вчинення розбійного нападу та крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, в умовах воєнного стану та таємного викрадення чужого майна поєднаного з проникненням до житла, в умовах воєнного стану, заздалегідь визначившись із об`єктом свого злочинного посягання, 16.05.2023 близько 11:40 годин (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), відповідно до попередньої змови ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відвезли ОСОБА_9 на автомобілі марки «Mazda 626» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 до с. Олександрівки, Одеської області, за місцем перебування потерпілого ОСОБА_12 , та залишивши ОСОБА_9 , поїхали у невідомому напрямку, попередньо домовившись з останнім, що після вчинення ним нападу на потерпілого, заберуть у нього ключі від житла останнього.

Згідно попередньої змови, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 під час скоєння розбійного нападу перебували за адресою: АДРЕСА_3 , звідки повинні були перевезти речі учасників групи за іншою, визначеною ними адресою, яку в подальшому мали повідомити іншим учасникам групи.

В подальшому ОСОБА_9 , діючи згідно попередньої змови, попрямував до магазину за адресою: с. Олександрівка, де в той час перебував ОСОБА_12 зі своєю дружиною, під приводом замовлення таксі ОСОБА_9 , звернувся до потерпілого із пропозицією про надання останнім послуги з перевезення його до с. Першотравневе, Одеської області за 400 грн., на що потерпілий погодився.

Далі, знаходячись в автомобілі марки «Hundai Accent» д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 та рухаючись дорогою до с. Першотравневе Одеської області Одеського району ОСОБА_9 , заздалегідь маючи злочинний намір на напад з метою заволодіння чужим майном, маючи при собі завчасно підготовлене знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, а саме кастет-ніж марки «COLD STEEL B098», за допомогою якого матиме змогу ефективно, безпечно та безперешкодно для себе заволодіти чужим майном, визначившись із об`єктом свого злочинного посягання, з корисливих мотивів переслідуючи мету незаконного збагачення, вибрав момент найбільш підходящий для реалізації свого злочинного умислу, дістав із правої кишені своєї куртки кастет-ніж, та несподівано для потерпілого, наніс останньому численні удари в голову з правої сторони чим спричинив тілесні ушкодження.

Потерпілий, з метою уникнення подальших насильницьких дій зі сторони ОСОБА_9 , зупинив автомобіль та вибіг із нього.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 переслідуючи потерпілого ОСОБА_12 , вийшов з його автомобіля та з метою подолання супротиву останнього, продовжив наносити численні удари ногами в область голови та тулуба потерпілого, який в цей час знаходився на землі, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді ОД-контузії очного яблука, гематома віка, ЗЧМТ, множинні садна, забій голови та обличчя.

У подальшому, ОСОБА_9 , використавши свою перевагу у фізичній силі над потерпілим ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з прямим умислом і корисливим мотивом, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та матеріальних збитків, а також свідомо бажаючи настання таких наслідків схопив рукою за сумку, яка висіла на плечі потерпілого, та шляхом декількох ривків, вирвав у нього сумку, в якій знаходилося майно на загальну суму 5060 грн. та документи на ім`я ОСОБА_12 .

У подальшому ОСОБА_9 , виконавши усі дії, які вважав за необхідне та заволодівши сумкою потерпілого ОСОБА_12 , в свою чергу зрозумівши, що його незаконні дії стали відкритими для оточуючих, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, де під час переслідування був затриманий співробітниками поліції.

У свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , згідно попередньої змови, прибули на автомобілі марки «Mazda 626»д.н.з НОМЕР_2 в с. Першотравневе Одеського району Одеської області з метою заволодіння ключами від житла потерпілого ОСОБА_12 , які їм повинен був передати ОСОБА_9 , однак зрозумівши, що їх дії стали відкритими для оточуючих, зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , згідно попередньої змови, здійснили перевезення особистих речей осіб, які попередньо домовилися про вчинення кримінального правопорушення з орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 у інше, визначене ними місце, не встановлене в ході досудового розслідування.

17 жовтня 2023 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у порядку ст. 208, 615 КПК України затримано ОСОБА_7 та того ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину.

26.10.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.185 КК України.

18.10.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 16.11.2023 року.

14.11.2023 року ст. слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 звернулась з погодженим прокурором Одеської спеціалізованої прокури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_15 клопотанням про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою (в межах продовженого строку досудового розслідування).

Оскарженою ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2023 року задоволено частково клопотання ст. слідчого та підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком, до 13.01.2024 року без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_16 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_17 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а у разі встановлення відсутності такої підстави, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід із альтернативою внесення застави.

Захисник вказує на необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, а відсутність ризиків, що виправдовують позбавлення свободи. Вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного. Твердження прокурора про те, що підозрюваний може переховуватись від суду та вчиняти інші злочини, є припущеннями. Звертає увагу, що на утриманні ОСОБА_7 перебувають троє малолітніх дітей, матір інвалід, обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання. На переконання захисника відсутній ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 показань відносно ОСОБА_21 не надали, а показання потерпілого зафіксовані в порядку ст.615 КПК України. Крім цього, захисник звертає вагу, що вказаний ризик може бути нівельований забороною спілкування. Ризик вчинити інше правопорушення, на думку сторони захисту є також припущенням.

Також, захисник вважає, що рішення слідчого судді не мотивоване і в частині неможливості визначення застави в межах розміру для особливо тяжкого злочину.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось, а також за відсутності прокурора, який був повідомлений про дату та час судового засідання, про що особисто розписався, однак до суду апеляційної інстанції не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 185 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного та апеляційному розгляді, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні; скоїти інше кримінальне правопорушення; виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_7 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який на теперішній час підозрюється у скоєні злочинів, один з яких є особливо тяжким, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_7 на свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілого, свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні на час його розгляду клопотання не завершено, що неможливо буде здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу, який з огляду на доведені ризики, не здатний буде забезпечити належне виконання ним покладених на нього обов`язків.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо не визначення підозрюваному відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства, або погрозою його застосування.

Доводи сторони захисту про можливість зміни підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки такий запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися незданим гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою, в тому числі за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованих йому злочинів та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання його під вартою, суд визнає безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2023 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000103 від 16.05.2023 року без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4