Єдиний унікальний номер 205/1719/21
1-кп/205/121/23
У Х В А Л А

08 грудня 2023 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву адвоката ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу потерпілій ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000122 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2023 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська був ухвалений вирок, за яким ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено покарання.

Також вказаним вироком суду від 16 листопада 2023 року цивільний позов потерпілої був задоволений частково шляхом стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Представник потерпілої, цивільного позивача, - адвокат ОСОБА_3 звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила вирішити питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 38 400 грн. процесуальних витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що вироком суду від 16 листопада 2023 року не було вирішено питання стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу потерпілої, зазначаючи, що нею не було можливості на час постановлення вироку надати кінцевий розрахунок понесених витрат, які вона надала саме при подачі відповідної заяви, що підтверджується актом виконаних робіт, додатковими угодами та квитанціями на оплату.

У судовому засіданні, яке відбувалося 04.12.2023 року, адвокат ОСОБА_3 підтримала заявлене клопотання про стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу на користь потерпілої, надала для огляду оригінали квитанцій. В подальшому, просила провести судове засідання, яке призначене на 08.12.2023 року, у її відсутність через зайнятість в іншому судовому засіданні, подавши, при цьому, письмову заяву.

Потерпіла, цивільний позивач, ОСОБА_4 в судовому засіданні, яке відбувалося 04.12.2023 року, підтримала заяву просила задовольнити, в подальшому не з`явилася.

Прокурор в судове засідання не з`явилася.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні, яке відбувалося 04.12.2023 року, заявив клопотання про перенесення судового засідання з розгляду заяви, яке було задоволено судом, оскільки сторона захисту не ознайомлена з її змістом, а тому потрібен час для підготовки.

В судове засідання, 08.12.2023 року, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 не прибув, про день і час проведення розгляду заяви повідомлявся належним чином, 08.12.2023 року за допомогою засобів електронного зв`язку подав письмове клопотання про відкладення судового засідання, оскільки на даний час він не ознайомлений з матеріалами кримінального провадження.

Обвинувачений в судовому засіданні, 08.12.2023 року, заперечував проти розгляду заяви у відсутність його захисника, між тим пояснив, що він заперечує проти задоволення поданої представником потерпілої заяви, вважаючи, що сума витрат на правничу допомогу завищена.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд прийшов до висновку, що адвокат ОСОБА_6 , який належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, оскільки причина, на яку він посилається, а саме, не ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження, не може вважатися поважною причиною не прибуття до судового засідання. Окрім цього, після оголошення перерви в судовому засіданні, яке відбулося 04.12.2023 року, саме для надання часу стороні захисту ознайомитися із змістом заяви та доданими документами, адвокат ОСОБА_6 заяву про ознайомлення з заявою про відшкодування судових витрат не подавав, будь-яких активних дій не вжив для того, щоб скористатись наданим правом.

А тому, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що є законні підстави для розгляду заяви без участі прокурора, представника потерпілої, цивільного позивача, захисника обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Суд, розглядаючи вказану заяву, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При цьому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, виключно обвинувальним актом.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження.

У справі № 462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено КПК України, тому оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню вироком (ухвалою) суду, повинні бути вирішені судом, який ухвалив остаточне рішення у такому кримінальному провадженні.

Також суд звертає увагу на те, що на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Однак якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так відповідно до положень ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що на підставі укладеного між потерпілою ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_3 договору про надання правничої допомоги № 6 від 28.01.2021 року, у даній справі адвокатом є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю (№ 2773 від 22.11.2013 року).

Так, на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник потерпілого надав до суду наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № 6 від 28.01.2021 року, додаткові угоди до договору про надання правничої допомоги № 1,2, акт виконаних робіт, копії квитанції до прибуткового касового ордера.

Суд зазначає, що згідно із ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Таким чином, з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивачки на правничу допомогу в сумі 38 400 грн. були доведені, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання цивільного відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому дотримані критерії розумності їх вартості.

Разом із тим, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником потерпілого 38 400 грн., хоча і є документально обґрунтованим, однак не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 , то витрати останньої на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_3 , підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відповідно до розміру частки задоволених судом заявлених останньою позовних вимог, тобто в сумі відповідно 8194,41 грн. (30 000/140583,56 х 38400 =8194,41).

Керуючись ст. ст. 118, 124, 126, 128, 534, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 понесені по справі витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8194,41 грн. (вісім тисяч сто дев`яносто чотири гривні 41 коп.).

В задоволенні іншої частини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1