Номер провадження: 11-сс/813/216/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 06.01.2024, якою в межах к/п №0000707 від 24.10.2023 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тбілісі респ. Грузія, громадянина респ. Грузії, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.03.2024, із визначенням розміру застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000707 від 24.10.2023 задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 03.03.2024, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 073 600 грн., з покладенням на підозрюваного у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України та органом досудового розслідування в даному випадку було доведена наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим; останній обізнаний про місце знаходження бойових припасів, вогнепальної зброї, які виступають предметом злочину; останній офіційно не працевлаштований, перебуває у міжнародному розшуку, відносно якого вирішується питання щодо примусової видачі (екстрадиції); інкримінований йому злочин вчинений під час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Окрім того, слідчий суддя врахувавши те, що в ході досудового розслідування встановлено, що протиправна діяльність підозрюваного носить системний характер, та може вплинути на добросовісне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, вважав за необхідне визначити на підставі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України заставу у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначила, що не погоджується із ухвалою слідчого судді, вважає її необґрунтованою та незаконною, з огляду на наступне:

- слідчим суддею не враховано того, що ОСОБА_8 не має наміру та можливості переховуватись, при цьому його не може бути видано Чеській Республіці, оскільки в Київькому райсуді м. Одеси триває судовий розгляд у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 186 КК України, тому реалізацію рішення про його видачу призупинено на час завершення розгляду справи судом, окрім того ОСОБА_8 свій паспорт для виїзду за кордон здав органу слідства ще в 2021 році та новий паспорт для виїзду за кордон отримати він навіть не намагався;

- слідчим суддею не взято до уваги, що обов`язки, покладені на ОСОБА_8 ухвалами Малиновського райсуду м. Одеси та Київського райсуду м. Одеси він сумлінно виконував, засіб телефонного зв`язку не змінював, постійно перебував під контролем та на зв`язку у співробітників поліції, знаходився за місцем своєї реєстрації разом із своєю родиною, а саме дружиною та дитиною, де й був затриманий 04.01.2024;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_8 має низку тяжких хронічних захворювань, зокрема останньому проведено операцію, вставлені титанові пластини, одна нога коротше іншої на 7 см., він потребує постійної терапії та повторного оперативного втручання, окрім того у підозрюваного гінекомастія обох грудних залоз, що є передраковим становищем, останній постійно вживає знеболювальні медичні препарати;

- слідчим суддею не було належним чином виконанні вимоги ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного застави саме в розмірі 1 073 600 грн., яка є непомірною для ОСОБА_8 та його родичів.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині визначеного розміру застави та постановити в цій частині нову, якою визначити ОСОБА_8 в якості альтернативного запобіжного заходу заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 233 600 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 05.01.2024 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 179-188), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі не порушується питання щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, колегія суддів вважає, що на теперішній час підозра останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України є обґрунтованою та підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно із п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді, звертає увагу на те, що в зазначеному кримінальному провадженні існує доведений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який встановлена у виді позбавлення волі, окрім того ОСОБА_8 є громадянином респ. Грузії та може безперешкодно виїхати за кордон.

Також, враховуючи те, що ОСОБА_8 інкримінується збут бойових припасів, вогнепальної зброї та вибухових пристроїв у змові з іншими особами, останній обізнаний про місце їх знаходження, колегія суддів вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні також існує доведений ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливе їх знищення або приховування.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення також доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки на теперішній час свідки були допитані лише на стадії досудового розслідування, та в подальшому останні підлягаю безпосередньому допиту судом.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, тобто не має офіційного доходу, відповідно до наявних матеріалів провадження він перебуває у міжнародному розшуку, відносно якого вирішується питання щодо примусової видачі (екстрадиції), а також те, що відносно ОСОБА_8 на розгляді в Київському райсуді м. Одеси перебуває обвинувальний акт за ч. 4 ст. 186 КК України, при цьому в межах зазначеного кримінального провадження відносно останнього був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, тобто інкримінований ОСОБА_8 злочин, перебачений ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України можливо вчинений ним під час дії запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що зазначені обставини свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зауважує на тому, що ризик це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Що стосується тверджень сторони захисту щодо сумлінного виконування покладених судами на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків в межах іншого кримінального провадження, колегія суддів вважає такі твердження неспроможними, оскільки інкримінований останньому злочин, вчинений ним саме під час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту щодо наявності у підозрюваного ОСОБА_8 низки хронічних захворювань, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками, проте будь-яких доказів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан підозрюваного та вказували на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Так, відповідно до наявної в матеріалах справи медичної довідки «Одеської міської медичної частини №21» від 06.02.2023 №37/ОММЧ-21-23-вн (а.с. 196-197), підозрюваний ОСОБА_8 був обстежений, останньому надається необхідна медична допомога, при цьому будь-яких даних щодо неможливості надання такої допомоги матеріали справи не містять.

Апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту щодо відсутності виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного ОСОБА_8 застави у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та зауважує на наступному.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 5 зазначеної ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, з огляду на обставини вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 злочину, зокрема вчинення під час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, той факт, що протиправна діяльність останнього носить системний характер, останній перебуває у міжнародному розшуку, відносно якого вирішується питання щодо примусової видачі (екстрадиції), а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про виключність даного випадку та необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, оскільки саме такий розмір забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави для запобігання зазначеним вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 06.01.2024. якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.03.2024, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4