Номер провадження: 11-кп/813/927/24
Справа № 522/6898/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 28.12.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000050 від 05.04.2022 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, неодруженого, працюючого ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.02.2024, із можливістю внесення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 28.12.2023 під час судового розгляду к/п №0000050 від 05.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено відносно ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.02.2024, із залишенням без змін альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2023 у розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 721 500 грн.

Також, зупинено судове провадження у к/п за обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, на час проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами слідчого експерименту від 19.03.2022, в якому приймав участь обвинувачений ОСОБА_8 .

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики встановлені раніше судом не відпали та продовжують існувати, а саме обвинувачений може переховуватись від суду; продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, відсутністю постійної роботи та джерела доходу на території України, а також тим, що ОСОБА_8 інкримінується співробітництво із ФСБ держави агресора.

Також, при вирішенні питання розміру застави, суд 1-ої інстанції врахував позицію апеляційного суду, висловлену в ухвалі від 07.04.2023, згідно якої застава у меншому розмірі ніж 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Окрім того, враховуючи те, що продовження судового розгляду без отримання висновку експерта неможливе, суд 1-ої інстанції вважав за необхідне судове провадження в зазначеному к/п відносно ОСОБА_8 зупинити на час проведення психологічної експертизи, призначеної ухвало Приморського райсуду м. Одеси від 10.11.2023.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначив, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не залишено поза увагою те, що прокурором не надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому ОСОБА_8 фактично перебуває під вартою з 10.03.2022, тобто більше ніж 1 рік 9 місяців;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що досудове розслідування фактично закінчено, водночас прокурором не надано жодного належного доказу відносно ОСОБА_8 по інкримінованому йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України;

- судом 1-ої інстанції в порушення вимог КПК України задоволено клопотання прокурора про призначення судово-психологічної експертизи, натомість в зазначеному кримінальному провадженні прокурором заявляються надумані клопотання про проведення експертиз, які можливо було провести ще на етапі досудового розслідування, що в свою чергу свідчить про відсутність доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання в м. Одесі, працює, тривалий час проживає у цивільному шлюбі.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_9 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження, вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

За викладених обставин апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту щодо відсутності належних доказів причетності ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та зауважує на тому, що такі твердження є передчасними з огляду на те, що на теперішній час судом досліджуються докази, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на положення ст.ст. 89, 94 КПК України, буде надана відповідна оцінка діям обвинуваченого та обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочинів, вчинених умисно громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, враховуючи те, що інкримінований ОСОБА_8 злочин, направлений на підрив обороноздатності та державній безпеці України, його діяльність носила систематичний та тривалий характер, була усвідомленою та мала найвищий ступень суспільної небезпеки, свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Що стосується тверджень сторони захисту щодо задоволення судом 1-ої інстанції в порушення вимог КПК України клопотання прокурора про призначення судово-психологічної експертизи апеляційний суд зауважує на тому, що на теперішній час предметом апеляційного розгляду є ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строків застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , зокрема перевірки підстав щодо доцільності продовження відносно останнього строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із чим зазначені твердження сторони захисту є безпідставними.

Разом із тим, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання у м. Одесі, а також тривалий час перебуває у цивільному шлюбі, проте заважує на тому, що зазначені обставини не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованих йому злочинів, а також не свідчать про зменшення або відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків.

Водночас, посилання сторони захисту щодо працевлаштування ОСОБА_8 апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі твердження матеріалами провадження та апеляційної скарги не підтверджуються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Що стосується розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу встановленого обвинуваченому ОСОБА_8 в оскаржуваній ухвали, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний розмір застави визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2023, та підстави для його зменшення на теперішній час відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із можливістю внесення застави відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Разом із цим, колегія суддів враховує те, що на теперішній час продовження судового розгляду зазначеного кримінального провадження без отримання висновку судово-психологічної експертизи не можливе, водночас вважає слушними посилання сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою вже тривалий час, а саме з 10.03.2022, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає, що така тривалість розгляду даного кримінального провадження, з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 28.12.2023, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.02.2024, із можливістю внесення застави залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4