ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1022/23 Справа № 629/5000/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0001291, 0001195, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року, щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Орілька Лозівського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а останній раз:

-26.07.2018 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, 70 ч.1 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано в строк відбування покарання строк тримання під вартою в період з 12.06.2017 року по 20.06.2017 року включно з розрахунком 1 день попереднього ув`язнення за 2 дня позбавлення волі. Звільнений 14.06.2019 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став та знову скоїв корисливі злочини.

Так, 23.08.2019, приблизно о 18:00 год., ОСОБА_7 проходив по мікрорайону № 2, АДРЕСА_2 , зайшов до під`їзду № 1, де поміж 1 та 2 поверхами помітив кладове приміщення, яке належить ОСОБА_9 , де в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки, заготовленої ним раніше, відчинивши вхідні двері, після чого проник до зазначеного приміщення, де таємно, з метою наживи, повторно, з кладового приміщення викрав велосипед марки «MUSTANG» моделі «Sport», вартістю 990 грн., металеву каністру для зберігання паливно-мастильних матеріалів, об`ємом 20 літрів, вартістю 170 гривень, після скоєння злочину ОСОБА_7 , з місця пригоди зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1160 гривень.

Крім цього, 09.09.2019, близько 03:00 години ОСОБА_7 , проходив біля будинку АДРЕСА_3 та побачив пристебнутий замком до паркану велосипед, марки «FORMULA Safari 26» , який належить раніше йому не знайомому ОСОБА_11 , та у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, таємно з метою наживи, повторно, намагався спиляти за допомогою напильників, які він мав при собі, замок, яким був пристебнутий до паркану належний ОСОБА_11 велосипед, марки «FORMULA Safari 26», вартістю 3125 гривень, з метою викрасти його, однак не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця - таємного викрадення чужого майна, злочин не закінчив, з причин, що не залежали від його волі оскільки його протиправні дії були виявлені працівниками поліції, які по приїзду на місце скоєння злочину, зупинили злочинні дії ОСОБА_7 .

Також, 10.08.2019, близько 02:00, ОСОБА_7 , проходив по АДРЕСА_4 , проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 помітив, що двері гаражу на території домоволодіння відчинені, та у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, реалізуючи який, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, переліз через паркан та проник на територію домоволодіння ОСОБА_12 , де з приміщення цього гаражу викрав: зварювальний апарат марки «Edon MIG280» (+MMA), вартістю 2410 грн., дриль шуруповерт, марки «Старт ССШ-950», вартістю 242 грн., дриль шуруповерт, марки «Einhell AS 18 2 GA», вартістю 307 грн., соковижималка, марки «МОТОР СІЧ сбч -1», вартістю 742 грн., перфоратор, марки «Буран ПР 20120ВМ», вартістю 666 грн., які належали ОСОБА_12 , після чого, з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 4367 грн.

Крім цього, 06.09.2019 в нічний час, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , прийшов до знайомого ОСОБА_13 , який мешкає в кв. АДРЕСА_6 , перебуваючи в залі вказаної квартири ОСОБА_14 побачив TV тюнер «Т- 2», марки «OPERASKY», який стояв на телевізорі, та в цей момент у останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, побачивши, що ОСОБА_13 заснув, таємно викрав TV тюнер «Т-2», марки «OPERASKY», модель OP- 507 зі штекерами до нього, а також дистанційний пульта до тюнера, марки «OLTO», загальною вартістю 229 гривень. Після чого, з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_13 на загальну суму 229 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок м`якості. Прокурор зазначає, що у вироку не врахована обтяжуюча покарання обставина вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також не обґрунтовано призначення покарання без застосування методу повного чи часткового складання покарань.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та постановити новий вирок у справі.

Захисник вказує на недопустимість протоколу впізнання ОСОБА_7 . Адвокат зауважує, що фотознімок обвинуваченого значно різнився від інших за розміром, якістю та іншими особливостями, які суттєво впливають на сприйняття зображення, що суперечить вимогам ч. 7 ст. 228 КПК України. Поряд із цим, захисник зазначає, що до обвинуваченого під час досудового розслідування застосовувався психологічний тиск з боку працівника поліції ОСОБА_15 , який пропонував обвинуваченому грошові кошти в обмін на взяття на себе декількох епізодів крадіжок. Про вказані обставини неодноразово повідомлявся суд під час судового розгляду, проте вони залишились без уваги та належної оцінки. Поза увагою суду залишились й клопотання захисту про визнання недопустимими слідчі експерименти та їх відеозаписи, які не відкривались та судом не досліджувались. Щодо епізода за заявою ОСОБА_9 , то захисник вважає недоведеним проникнення, оскільки речі зберігались в загальнодоступному місці.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Окрім доводів, аналогічних за змістом тим, що наведені захисником, обвинувачений вказує на те, що суд залишив без уваги його клопотання про надання обвинувального акта, ознайомлення з матеріалами провадження, надання конфіденційного спілкування з адвокатом, повернення справи за підсудністю, відвід прокурора, а також про допит свідків та перевірку обставин застосування до нього недозволених методів слідства слідчим ОСОБА_15 та іншими працівниками відділення поліції. Обвинувачений вважає, що прокурор надав допомогу у фальсифікації провадження, про що свідчить невжиття ним заходів реагування на письмові заяви про порушення порядку здійснення досудового розслідування, зокрема застосування психологічного тиску працівниками поліції, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Поряд із цим, на думку ОСОБА_7 , судовий розгляд було здійснено також однобічно. Обвинувачений зазначає, що суд обмежив його у праві брати участь під час допиту свідків, здійснив їх допит в режимі відеоконференції, а також у телефонному режимі, незважаючи на заперечення сторони захисту, а також залишив без уваги клопотання про виклик свідків. При цьому, поза увагою суду залишилось те, що свідками у провадженні є зацікавлені особи працівники ІТТ. Окрім наведеного, обвинувачений вважає, що суд забороняв захиснику висловлювати свою позицію та змусив його замовчувати, внаслідок чого порушив його право як обвинуваченого на захист, та при ухваленні вироку не врахував направлених його матір`ю документів, що характеризують його особу. Серед іншого, обвинувачений вважає, що судом не було дотримано порядку вручення вироку, а у його текст не роз`яснено право на його оскарження саме з моменту безпосереднього отримання судового рішення. Також обвинувачений вважає, що при призначенні покарання суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він має ряд хронічних захворювань та належного лікування в умовах тримання під вартою не отримує. Окрім цього, він має на утриманні мати похилого віку, яка внаслідок тяжкої хвороби потребує постійного догляду. Обвинувачений зауважує, що копії документів на підтвердження наведених обставин були направлені матір`ю на адресу суду, отримані ним, проте не передані головуючому судді. За цих обставин обвинувачений просить дослідити такі докази у суді апеляційної інстанції.

З-поміж іншого, обвинувачений вважає недопустимими показання понятої ОСОБА_20 та потерпілого ОСОБА_13 , оскільки ці свідки не можуть дати показання у суді та між ним неможливо провести очну ставку через смерть, тоді як суд не може обґрунтовувати свої висновки на підставі показань, наданих ними під час досудового розслідування. При цьому, обвинувачений звертає увагу на те, що клопотання про визнання цих доказів недопустимими суд не розглянув. Аналогічне порушення суд допустив й відносно клопотання про визнання недопустимими протоколу впізнання. ОСОБА_7 вважає недопустимими й ці докази, оскільки фото у протоколах мають суттєві відмінності, зокрема містять ксерокопію фото підозрюваного. Окрім цього, впізнання за участю свідка ОСОБА_21 було здійснено за вказівкою працівника поліції не в приміщенні відділення поліції, тоді як поняті ОСОБА_22 та ОСОБА_23 не приймали участь під час проведення слідчої дії, а їх анкетні дані не були внесені до протоколу що перешкодило їх виклику до суду. Більш того, цей протокол було долучено після допиту судом цього свідка, а відомості про саму слідчу дії не внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування. При цьому, вказані поняті приймали участь у 3 слідчих діях в різний проміжок часу. Також обвинувачений вказує на недопустимість протоколу слідчого експерименту від 31.10.2019, оскільки слідчу дії було проведено без участі адвоката та понятих, а її відеозапис не відтворюється через пошкодження.

Окрім цього, ОСОБА_7 зауважує, що матеріали провадження містять висновок експерта з фотографією велосипеда, що має 4 колеса, в той час як свідок ОСОБА_24 вказує на 2. Також, обвинувачений зазначає, що під час досудового розслідування ним заявлялись клопотання про проведення слідчих дій, проте були залишені поза увагою слідчого та безпідставно вилучені з матеріалів провадження. Поряд із цим, обвинувачений посилається на ненадання судом належної оцінки показанням свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_25 та ОСОБА_12 , аналіз яких дає підстави вважати, що слідчий ОСОБА_15 викрав речовий доказ. При цьому, показання цих свідків вказують на те, що він був лише посередником.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 91 КПК України наведено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені.

Мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.

Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всі фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Так, у ст. 7 КПК України закріплено загальні засади кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження, до яких, зокрема, належить принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Згідно з вимогами ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 КПК України, перед допитом свідка головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки свідка з обвинуваченим і потерпілим. Крім того, головуючий з`ясовує чи отримав свідок пам`ятку про права та обов`язки свідка, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також з`ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених цим Кодексом, від давання показань, і попереджає його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

У постанові від 13 червня 2023 року (справа № 225/127/17) Верховний Суд констатував, що проведення судового засідання за допомогою телефонного дзвінка не передбачено нормами процесуального закону, а застосування вказаного способу унеможливлює встановлення належним чином особи, яка бере участь у розгляді судового провадження, та факту роз`яснення їй її прав.

Перевіркою матеріалів провадження, судом апеляційної інстанції встановлено порушення судом при ухваленні вироку принципу безпосередності дослідження доказів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд обґрунтував, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Водночас, з технічного запису судового розгляду від 20 жовтня та 08 грудня 2022 року вбачається, що суд здійснив допит цих свідків в ході телефонної розмови, не встановивши їх особи та застосувавши процедуру, не передбачену КПК України.

При цьому, суд долучив до матеріалів провадження розписки про роз`яснення цим особах їх процесуальних прав та обов`язків, які не містять підписів останніх (т. 5, а.с. 179, 180, 218).

Таким чином, суд обґрунтовував свої висновки тими доказами, які ним під час судового розгляду безпосередньо не досліджувались.

На переконання колегії суддів, наведені порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, є істотними в розумінні вимог ст. 412 КПК України та тягнуть за собою безумовне скасування вироку.

Окрім цього, суд вважає порушеним й право захист обвинуваченого.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що під час судового засідання 08 грудня 2022 року обвинувачений вказав на застосування до нього недозволених методів слідства.

Між тим, зазначена обставина не була перевірена судому спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.

Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення досудового розслідування, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні й необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим.

Таким чином, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи обвинуваченого та не призначив проведення належної перевірки шляхом офіційного розслідування, формально зазначивши у вироку про те, що не вбачає жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону. Такий підхід у контексті положень статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2, 15, 16, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема принципи змагальності та диспозитивності, враховуючи, що клопотань про дослідження доказів сторонами кримінального провадження під час апеляційного розгляду заявлено не було, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

При новому судовому розгляді, суду слід усунути допущені порушення кримінального процесуального законодавства та ретельно перевірити доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах.

Разом із цим, у разі підтвердження об`єму пред`явленого обвинувачення належними та допустимими доказами, призначене обвинуваченому покарання не слід вважати м`яким.

Вирішуючи питання щодо тримання засудженого під вартою суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Стаття 418 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК України).

На переконання колегії суддів, з метою забезпечення розгляду провадження в суді першої інстанції, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання, обвинуваченому слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який з позиції суду зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати по першому виклику до суду; з 21.00 до 07.00 години не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду; заборонити у будь-який спосіб спілкуватися із будь-яким учасником цього кримінального провадження, крім слідчого, прокурора та захисника; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно в залі суду.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4