Номер провадження: 11-кп/813/1974/23
Справа № 496/3319/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Біляївського райсуду Одеської обл. від 12.06.2023 у к/п № 0000235 від 10.06.2022 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петродолинське Овідіопольського району Одеської обл., громадянина України, одруженого, із середньою освітою, на момент вчинення злочину проходив військову службу за мобілізацією на посаді головного сержанта (начальника військового наряду) 3 патрульного взводу 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вирком законної сили. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 відраховано з часу затримання, а саме 12.06.2023.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді головного сержанта (начальника військового наряду) 3 патрульного взводу 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону, у військовому званні «сержант», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 123, 124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 02.06.2022 о 07:40 год., без поважних причин та відповідних дозволів командирів, самовільно залишив місце служби, а саме контрольно-пропускний пункт - блокпост № НОМЕР_2 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 26.07.2022, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 зазначили, що не погоджуються із оскаржуваним вироком, вважають його незаконним, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції було порушено право ОСОБА_7 на захист, оскільки під час розгляду справи йому не було надано саме адвоката ОСОБА_8 ;

- також судом 1-ої інстанції не було враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 має захворювання, зокрема, язву, астму та біполярний розлад психіки;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 не був направлений на психіатричну експертизу.

На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді 1-ої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 не з`явився, не зважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце його проведення, причин неявки суду не повідомив та жодних клопотань до суду не надавав, при цьому захисник ОСОБА_8 17.10.2023 в приміщенні апеляційного суду особисто ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

Водночас, від обвинуваченого ОСОБА_7 , який утримується під вартою, жодних клопотань щодо забезпечення його участі під час апеляційного розгляду до суду не надходило.

Враховуючи викладене, а також те, що в апеляційних скарах не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів, з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається із журналу судового засідання (а.с. 49) та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.с. 53-54), обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, внаслідок чого, суд, за погодження учасників судового провадження, визнав за недоцільне дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються та у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Частини 1 та 2 ст. 50 КК України передбачають, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, останній вчинив навмисний тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується посередньо, наявність пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Так, врахувавши вищезазначене, суд 1-ої інстанції вважав за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення, як ним, так і іншими військово-службовцями нових злочинів, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 щодо порушення його права захист через не надання йому захисника, а саме адвоката ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає голослівними, з огляду на те, що обвинуваченому було роз`яснено право на захист під час досудового розслідування та під час судового розгляду провадження, проте останній жодних клопотань щодо залучення конкретного захисника, або призначення безоплатного захисника за рахунок держави не заявляв.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 не був позбавлений права укласти договір на надання правової допомоги саме із адвокатом ОСОБА_8 , проте не скористався своїм правом.

Частина 1 ст. 509 КПК України передбачає, що слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Водночас, відповідно до матеріалів провадження, будь-яких вищезазначених обставин, які дають підстави для проведення психіатричної експертизи під час кримінального провадження встановлено не було, у зв`язку із чим колегія суддів вважає безпідставними твердження обвинуваченого ОСОБА_7 з цього приводу.

Окрім того, будь-яких відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря психіатра матеріали справи не містять та стороною захисту надано не було.

Ба більше, під час апеляційного розгляду були дослідженні відповідь на запит КНП «Овідіопольська лікарня» Овідіопольської селищної ради (а.с. 33), довідки КНП «Овідіопольська лікарня» Овідіопольської селищної ради (а.с. 34), а також медична характеристика т.в.о. начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 (а.с. 42), відповідно до яких ОСОБА_7 на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо наявності в нього ряду захворювань, апеляційний суд приймає до уваги, проте зауважує, що зазначені обставини були враховані судом 1-ої інстанції та не являються перешкодою для відбування ним покарання.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу обвинуваченого та його захисника на положення ст. 84 КК України, відповідно до яких, особа може бути звільнення від покарання, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, а також, якщо особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбування покарання.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу обвинуваченого та його захисника на те, що приписами ч. 1 ст. 415 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин при яких суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

Проте, обвинувачений та захисник у своїх апеляційних скаргах просять призначити новий судовий розгляд у суді 1-ої інстанції, однак будь-яких обставин, які відповідно до вищезазначених приписів кримінального процесуального закону могли б стати підставою для призначення нового розгляду в суді 1-ої інстанції не наводять. При цьому, такі обставини не були встановлені й під час апеляційного розгляду.

Відповідно до припису п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та оцінивши обставини, що пом`якшують покарання останнього, а також характеристику його особи, призначив йому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського райсуду Одеської обл. від 12.06.2023 у к/п № 0000235 від 10.06.2022, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4