Справа № 749/149/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/769/23
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

з участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Хотиничі Щорського (нині Корюківського) району Чернігівської області, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з 11 вересня 2023 року до 09 листопада 2023 року 01 год. 26 хв. з утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Продовжуючи строк тримання під вартою суд обґрунтував свої висновки тим, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та обрати відносно його підзахисного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави, враховуючи обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, відсутність доказів наявності ризиків та даних про особу обвинуваченого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що його підзахисний вже тривалий час перебуває під вартою, ризики, зазначені у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, перестали існувати та доказами не підтверджені. Зазначає, що прокурором не надано жодних доказів, які б підтверджували вину обвинуваченого, який категорично заперечує свою причетність до інкримінованих злочинів, тому щодо нього взагалі протиправно застосована міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказує, що ухвала суду, як і клопотання прокурора базуються на бездоказових припущеннях, які є надуманими. ОСОБА_6 в судовому засіданні заявляв, що не збирається переховуватись від суду, не буде вчиняти правопорушення та не має думок чинити тиск на потерпілих, а сторона захисту вказувала, що він має постійне місце проживання, характеризується посередньо, має міцні соціальні зв`язки, проживає з матір`ю похилого віку, яка тяжко хворіє та потребує догляду, а тимчасово не працював за відсутності роботи.

Заслухавши доповідача, захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 194 КК України.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, так як ризики, які були підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися. Крім того, до сплину строку тримання обвинуваченого під вартою, дане кримінальне провадження не завершено.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

Так, суд вірно дійшов висновку про доведення прокурором наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, ніде не працює, тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує в разі визнання його винуватим в інкримінованих злочинах, він дійсно може розпочати переховуватись від суду.

Крім того, суд врахував, що ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та дослідження їх судом, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, судом перевірені та обґрунтовані зазначені у клопотанні прокурора ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що мали місце під час досудового розслідування та на даний час не зменшились і продовжують існувати, а тому в судовому засіданні місцевого суду було встановлено достатньо підстав для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, твердження апелянта про необґрунтованість і не доведеність висновків суду першої інстанції не є слушними.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_8