ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/8956/23

Номер провадження 1-кп/495/655/2023

08 грудня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000014 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Талгар Алма-Атинської області, Казахстан, громадянки України, з середньою освітою, військовослужбовця, військовослужбовець, одруженої, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 (в редакції Закону від 14.11.2020 року), ч.4 ст. 358 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури

у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4

представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_3 скоїла кримінальні правопорушення при наступних обставинах:

Так, 23 вересня 2008 року наказом начальника прикордонного загону по особовому складу №181-ос старшого прапорщика ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду начальника діловодства відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До цього часу, тобто до 23.09.2008, ОСОБА_3 з 01.07.1994 працювала службовцем у прикордонному загоні на посаді діловода-оператора комп`ютерного набору в/ч НОМЕР_1 (далі НОМЕР_2 прикордонний загін).

Після укладення контракту про проходження військової служби, тобто з 23.09.2008, ОСОБА_3 проходила військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні ДПС України на різних посадах у відділі кадрів та останнє її призначення, на момент вчинення кримінального правопорушення, від 13.07.2020 - старший технік (Гарт-7) відділення інформаційних систем НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України.

У зв`язку із своєю службовою діяльністю володіла інформацією про кадрову роботу, про проходження служби персоналом загону, включаючи підготовку довідок про службу, висновків про календарний стаж, складання послужного списку, тощо.

Відповідно до Конституції України та статті 1 ЖК України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до п. 2 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення, затвердженого Постановою КМ України №728 від 02.09.2015 (далі Порядок) дія цього Порядку поширюється лише на військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей.

Для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру житловій комісії подаються документи, встановлені п. 11 Порядку.

Так, 18.02.2005 року обвинувачена ОСОБА_3 звернулась із заявою про зарахування її на квартирний облік. Рішенням житлової комісії від 02.05.2005 (Протокол №3) службовця ОСОБА_3 зараховано на квартирний облік зі складом сім`ї чотири особи.

Разом з тим, 23.09.2008 року обвинувачену ОСОБА_3 призвано на військову службу за контрактом до НОМЕР_2 прикордонного загону та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», 23.09.2008 - є датою початку проходження військової служби.

02.06.2020 року обвинувачена ОСОБА_3 звернулась з рапортом до голови житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що остання згодна на отримання грошової компенсації за належне для отримання житло.

Про те, обвинувачена ОСОБА_3 достеменно знаючі, що не має військової вислуги 20 та більше років, в порушення законодавчих норм та вимог, з метою отримання вищезазначеної грошової компенсації, вирішила стати на злочинний шлях.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 проходячи військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді старшого техніка (Гарт-7) відділення інформаційних систем центру зв`язку та інформаційних систем та перебуваючи на квартирному обліку як військовослужбовець, що потребує поліпшення житлових умов, у період часу з листопада 2020 року по грудень 2020 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не надалось можливим, але не пізніше 09.12.2020 року, перебуваючи за місцем військової служби, а саме у НОМЕР_2 прикордонному загоні, що розташований у АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою набуття права на отримання виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, достеменно знаючи свою вислугу років, у зв`язку із тривалим виконанням обов`язків у відділі кадрів НОМЕР_2 прикордонного загону, яка станом на грудень 2020 року становила 12 років, свідомо використала підроблений невстановленою досудовим розслідуванням особою, у невстановлений спосіб та час, офіційний документ - «Висновок про перевірку та встановлення стажу для виплати процентної надбавки за вислугу років», в якому зафіксовано не правдиву інформацію, про наявність у обвинуваченоїОСОБА_3 календарної вислуги років станом на 01.01.2021 26 років 5 місяців 29 днів та засвідчений підробленим підписом заступника начальника відділу кадрів НОМЕР_2 прикордонного загону майором ОСОБА_7 , надала зазначений документ до житлової комісії НОМЕР_2 прикордонного загону для долученя до її житлової справи разом з іншими документами, тим самим використала завідомо підроблений документ

Вона ж, у період з листопада 2020 року по 09.12.2020 року, перебуваючи у НОМЕР_2 прикордонному загоні, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, керуючись єдиним продовжуваним умислом направленим на одержання грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, вела в оману членів житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи достеменно обізнаною про свою військову вислугу, яка станом на грудень 2020 року становила 12 років, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення, затвердженого Постановою КМ України №728 від 02.09.2015 «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян» (далі Постанова) не надавало останній право на отримання грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, військовослужбовцю та членам його сім`ї, свідомо приховавши це, шляхом обману, а саме наданням висновку про перевірку та встановлення стажу для виплати процентної надбавки за вислугу років, в якому містилась неправдива інформація про наявність у ОСОБА_3 календарної вислуги 26 років 5 місяців 29 днів, що послугувало підставою житловій комісії НОМЕР_2 прикордонного загону прийняти позитивне рішення про виплату ОСОБА_3 грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, тим самим своїми діями обвинуваченаОСОБА_3 незаконно заволоділа грошовими коштами, що дорівнюють відповідно до наказу №1744-АГ від 29.12.2020 888 914,00 грн. (вісімсот вісімдесят вісім дев`ятсот чотирнадцять тисяч), завдавши державі в особі НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України збитків в особливо великих розмірах.

Обвинувачена ОСОБА_3 винною себе визнала у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченої ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченої. Їй було роз`яснено, що в даному випадку вона позбавляються права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_3 пояснила, що 23 вересня 2008 року наказом начальника прикордонного загону по особовому складу №181-ос її було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду начальника діловодства відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.02.2005 року вона звернулась із заявою про зарахування її на квартирний облік.

02.06.2020 року вона звернулась з рапортом до голови житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що вона згодна на отримання грошової компенсації за належне для отримання житло. Про те, вона знала, що не має військової вислуги 20 років. Їй було виплачену грошеву компенсацію у сумі 888 914,00 грн. Цивільний позов визнала у повному обсязі, однак просила розстрочити виконання рішення в частині стягнення с неї матеріальної шкоди. У скоєному розкаялась та просила, щоб її суворо не карали.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винною обвинувачену ОСОБА_3 у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікує їх:

- за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону від 14.11.2020 року) шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах;

- за ч.4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документу.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відносить каяття та сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою перебуває у сімейних відносинах.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченої ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити їй покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого нею кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем роботи, її вік, стан здоров`я, те, що вона раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, вчинила кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальник проступків та особливо тяжких злочинів, її каяття в скоєному.

У ч. 3 ст. 50 КК України зазначено, що покарання не має на меті завдати засудженій особі фізичних страждань або принизити її людську гідність. Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Таким чином, за змістом ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, її ставлення до вчиненого, а саме те, що вона розкаялась у скоєному та сприяла розкриттю злочину, те, що вона має постійне місце проживання на території м. Білгород-Дністровський Одеської області, а також враховуючи думку представника потерпілого, надав заяву згідно якої будь яких претензій до обвинуваченої не має, просив призначити останню на розсуд суду, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість її звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Крім того, відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Отже, при застосуванні положень ст.75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена.

Цивільний позов представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України матеріальної шкоди у розмірі 888 914,00 грн. задовольнити, у зв`язку із наданням до суду доказів в обґрунтування своїх вимог, крім того обвинувачена цивільний позов визнала у повному обсязі.

Крім того, суд вважає можливим відповідно до ст. 435 ЦПК України розстрочити виконання рішення строком на 12 місяці в частині стягнення с засудженої ОСОБА_3 на користь ІНФОРМАЦІЯ_4 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 888 914,00 грн.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення почеркознавчої експертизи у сумі 5974, 5 грн.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 (в редакції Закону від 14.11.2020 року), ч.4 ст. 358 КК України, та на підставі санкцій вказаних статей призначити їй покарання :

- за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону від 14.11.2020 року) у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити засудженій ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст.ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути с засудженої ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення почеркознавчої експертизи у сумі 5974, 5 грн.

Цивільний позов представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_5 задовольнити, стягнути с засудженої ОСОБА_3 на користь НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 888 914,00 грн.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України розстрочити виконання рішення строком на 12 місяці в частині стягнення с засудженої ОСОБА_3 на користь НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 888 914,00 грн.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1