ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/453/24 Справа № 932/8648/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 15 січня 2024 року включно.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю або визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам справи.

В обґрунтування зазначає, що в порушення вимог ч.9 ст.135 КПК України (далі- КПК) суд першої інстанції повідомив його про розгляд даної справи 17.11.2023, лише о 17:19 год. 16.11.2023, після чого ним було подано до суду клопотання про перенесення підготовчого судового засідання на іншу дату та не розгляду справи без його участі, оскільки він знаходився за межами України. Однак, проігнорувавши вимоги чинного законодавства, грубо порушуючи вимоги ст.ст.314,315 КПК, право обвинуваченого на захист, суддя ОСОБА_1 за наявності вищевказаного клопотання про відкладення, розпочала проведення підготовчого судового засідання без участі захисника, на якому прийняла клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та вручила обвинуваченому. Після чого, продовжуючи порушувати право ОСОБА_8 на захист, прийняла ще одне клопотання прокурора про залучення захисника на окрему процесуальну дію для захисту обвинуваченого за призначенням через регіональний центр з надання вторинної правової допомоги Дніпропетровської області, задовольнила його та потім до суду прибув на засідання захисник з регіонального центру з надання правової допомоги, якому обвинуваченим було заявлено відвід. Разом з тим, не розглядаючи заяву обвинуваченого ОСОБА_8 про відвід та не прийнявши відповідного рішення щодо відводу захисника згідно ст.ст.78,81 КПК, суддя продовжила проведення підготовчого судового засідання та розгляд клопотання прокурора за участі обвинуваченого, захисника, за результатами розгляду якого задовольнила клопотання сторони обвинувачення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відмовила у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 , та наступне підготовче судове засідання призначила на 28.12.2023 року.

Крім того, вказує, що при продовженні строку запобіжного заходу, суд першої інстанції за відсутності обставин, передбачених ст.ст.177,178 КПК, які вже були враховані при обранні запобіжного заходу ще 01.05.2023 року, відповідно до чинного законодавства не виконав законні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Водночас, вважає, що оскільки клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК, ризики, передбачені ст.177 КПК не доведені, а обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання та роботи, постійний дохід, двох малолітніх дітей на утриманні, батьків похилого віку, тому подальше утримання обвинуваченого під вартою є незаконним та необґрунтованим.

На підставі викладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року та змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, в тому числі застосувати заставу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді застави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, одне з яких (ч.3 ст.286-1 КК) згідно ст.12 КК є тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також те, що докази по справі не досліджені, потерпіла та свідки не допитані. Також, з урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 злочинів, які заподіяли смерть людини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, із застосуванням електронного засобу контролю або визначення розміру застави, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі та визначенням розміру застави, слід визнати безпідставними.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 ще не розпочато, не допитано обвинуваченого, потерпілої, свідків, згідно реєстру кримінального провадження, не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 15 січня 2024 року, включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, на думку апеляційного суду, посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців, постійного місця проживання, роботи та заробітку, відсутності судимостей, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, задовольняючи клопотання прокурора та залучаючи для захисту прав обвинуваченого ОСОБА_8 захисника із регіональному центру з надання вторинної правової допомоги Дніпропетровської області для проведення окремої процесуальної дії, а саме розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції діях відповідно до вимог ст.53 КПК, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 є неспроможними. При цьому слід визнати безпідставними твердження захисника про наявність у цій справі, крім нього, іншого захисника за угодою, який би міг приймати участь під час розгляду судом клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки матеріали провадження не мають тому належного підтвердження.

Також не заслуговують на увагу апеляційного суду й посилання сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.78,81 КПК у зв`язку з не розглядом заяви обвинуваченого про відвід призначеному судом на окрему процесуальну дію захисника ОСОБА_9 , оскільки, згідно ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року (а.с.36-37), у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_8 про відвід захисника ОСОБА_9 було відмовлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 15 січня 2024 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4