Справа № 282/372/20
Провадження № 1-кп/282/15/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року

смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000064 від 01.03.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Любарського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Також під час розгляду справи прокурором Бердичівської місцевої прокуратури заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь Любарської селищної ради матеріальної шкоди в сумі 92377 грн. 00 коп.

14.02.2024 на адресу суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 , в якому вона просить звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п.1ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

Обвинуваченому ОСОБА_4 судом роз`яснено суть обвинувачення, наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження та право заперечувати проти закриття кримінального провадження, право на судове провадження в повному обсязі в загальному порядку.

Захисник ОСОБА_5 клопотання підтримала та вказала, що наявні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_3 проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не заперечував.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши думку учасників провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Нормою ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно частини 2, 3 статті 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За загальним правилом, відповідно до ч.2 ст.4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).

Щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність необхідно констатувати, що у будь-якому випадку вона не допускається, якщо закон про кримінальну відповідальність встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи (ч.2 ст.5 КК України) (Постанова ВП ВС від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17).

Відповідно до ч.1 ст. 366 КК України України (у редакції, чинній на час вчинення відповідного діяння) складання та видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа карається штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ч.2 ст.191 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідного діяння) заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до статті 12 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь), залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, відповідно до статті 12 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь), злочин, передбачений частиною 1 статті 366 КК України кваліфіковано як злочин невеликої тяжкості; злочин, передбачений частиною 2 статті 191 КК України - як злочин середньої тяжкості.

Згідно частини 1 статті 49 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2) три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Чинна ч.1 ст.49 КК передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно з обвинувальним актом кримінальні правопорушення у яких обвинувачується ОСОБА_4 були вчинені з 11.05.2018 по 19.12.2018. Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту останній день - 19.12.2018 і ця обставина сторонами не заперечується. Отже, на момент розгляду судом клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України пройшло понад п`ять років. Перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався.

Таким чином, строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь) вчинене особою згідно з обставинами, викладеними в обвинувальному акті в кримінальному провадженні за №0000064 від 01 березня 2019 року, закінчились.

Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо (Постанова ВП ВС від 17.06.2020 року у справі №589/1781/17).

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу. Імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18).

Шляхом опитування обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він розуміє свої права, підставу звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 49 КК України.

Відтак, відсутні правові перешкоди щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах (Постанова ВС від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо (Постанова ВП ВС від 17червня 2020року у справі №598/1781/17).

Згідно Постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Згідно з обвинувальним актом по даному кримінальному провадженню були призначені та проведені експертизи: комплексну судово-будівельну та судово-економічну експетизу; судово-почеркознавчу експертизу. Загальні витрати на проведення даних експертиз становлять 28260,16 грн.

Оскільки ініціатором проведення вказаних судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, тому витрати на їх проведення не підлягають стягненню з ОСОБА_4 , а покладаються на державу.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», у разі закриття справи з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається, а тому суд залишає цивільний позов прокурора про відшкодування на користь Любарської селищної ради матеріальної шкоди, без розгляду та роз`яснює право звернутися із наведеним позовом у порядку цивільного судочинства.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченого не застосовувались.

Долю речових доказів по справі вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 12, 49 КК України, статями 284,314, 372,376, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 01 березня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, - закрити.

Цивільний позов прокурора Бердичівської місцевої прокуратури про стягнення з ОСОБА_4 на користь Любарської селищної ради 92377 грн. 00 коп залишити без розгляду.

Процесуальні витрати за проведені експертиз віднести на рахунок держави.

Речовими доказами по справі, після набрання ухвалою законної сили, розпорядитись наступним чином:

- оптичний носій інформації, а саме диск з надписом «Київстар вих. 10498»; акт приймання виконаних будівельних робіт №08/11-1 за грудень 2018 року на семи аркушах; платіжні доручення від 19.12.2018, 30.07.2018, 24.07.2018, 08.06.2018, 11.05.2018 на одному аркуші кожне; робочий проект «Реконструкція водомережі в смт.Любар Любарського району Житомирської області (встановлення модуля з водопідготовки та будівництво майданчика під модуль)» №166/2017 ТОМ-1 на 163 аркушах; робочий проект «Реконструкція водомережі в смт.Любар Любарського району Житомирської області (встановлення модуля з водопідготовки та будівництво майданчика під модуль)» №166/2017 ТОМ-2 на 70 арк., договір про виконання робіт №26/03-2 від 11.05.2018 на 3 арк.; акт приймання виконаних будівельних робіт №1/06-1 від 11.05.2018, на сімнадцяти аркушах; експертний звіт №06-0806-17 від 19.02.2018 щодо розгляду проектної документації За робочим проектом «Реконструкція водомережі в смт.Любар на 2 арк., які приєднанні до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

- особову справу на ім`я ОСОБА_6 , яка долучена до матеріалів кримінального провадження та знаходиться на зберіганні у Чуднівській окружній прокуратурі, повернути до відділу Житлово-комунального господарства, архітектури, будівництва, надзвичайних ситуацій, благоустрою та інфраструктури Любарської селищної ради.

- реєстраційну справу ТОВ «ТВК-Житомир»№1_305_012037_44, - повернути володільцю.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1