ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/966/24 Справа № 202/1209/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , подані на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України ОСОБА_7 та обвинуваченого за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 24 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави,

встановила:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0001180 від 28 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 27 жовтня 2023 року приблизно з 17 години 30 хвилин по 19 години 37 хвилин ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 та ОСОБА_7 здійснили розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , який зазнав нападу. Крім того, ОСОБА_8 разом з співучасниками злочину ОСОБА_11 та ОСОБА_7 здійснювали вищевказані дії погрожуючи ОСОБА_12 розправою над ним та його близькими родичами та вимагали від останнього передачу грошових коштів в розмірі 70 000 грн. Також, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 здійснюючи протиправні дії подавили волю ОСОБА_12 до можливого опору, чим обмежили його свободу вільного пересування. ОСОБА_12 , вказаними діями спричинено майнову шкоду на загальну суму 12057,65 гривень. Крім того ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел представилося співробітниками СБУ, тобто самовільно присвоїли владні повноваження.

Умисні дії ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України, тобто незаконне позбавлення волі з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань та із застосуванням зброї; напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану (розбій); вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану; самовільне присвоєння владних повноважень службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно-небезпечних діянь.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 24 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Суд мотивував свої висновки тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, а прокурором доведено необхідність продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зважаючи на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватися від суду та здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, які станом на день розгляду клопотання не зменшились.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину проти життя людини, суд, користуючись своїм правом, в межах статті 183 КПК України не визначав розмір застави.

Не погодившись із рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2024 року захисники ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі просить ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2024 року скасувати, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисної та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що суд не обґрунтував своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Наведені в оскаржуваній ухвалі суддею обґрунтування наявності ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, на переконання сторони захисту, вказує на небажання суду враховувати фактичні обставини справи та дані, що характеризують особу затриманої.

Захисник вказує, що прокурором у даному кримінальному провадженні не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України щодо його підзахисної ОСОБА_7 та жодні об`єктивні дані, які б підтверджували дані ризики, матеріали кримінального провадження не містять.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 є громадянкою України, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про наявність зазначених у клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Стороною обвинувачення таких доказів під час судового засідання надано також не було.

Більше того, висновки суду в цій частині, на переконання сторони захисту є такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях.

Судом також не об`єктивних обставин, які пов`язані з особистістю підозрюваного ОСОБА_13 так, захисник звертає увагу, що останній має двох неповнолітніх дітей, у нього відсутні судимості та наявне місцепроживання.

Під час апеляційного перегляду:

- обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 підтримали доводи поданих апеляційних скарг сторін захисту у повному обсязі, просили про скасування ухвали суду першої інстанції та застосування щодо їх підзахисних інших більш м`яких запобіжних заходів;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, поданих стороною захисту, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та здійснювати вплив на свідків в межах даного кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора ОСОБА_14 , погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинувачених іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчинені умисних тяжких кримінальних правопорушень, і усвідомлюють, що у разі доведеності вини їм загрожує реальне покарання, а тому можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Крім того, враховуючи, що останнім відомі анкетні данні потерпілого, вбачається, що ризик впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні також продовжує існувати. Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а тому обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть здійснювати на даних осіб незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і не припинили існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо будь-кого з них менш суворого виду запобіжного заходу.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисників про те, що їх підзахисні мають місце проживання не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до 24 березня 2024 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та відсутні підстави для застосування до них будь-яких більш м`яких запобіжних заходів.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинувачених за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застави.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України ОСОБА_7 та обвинуваченого за ч.2 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.353 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 24 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4