Справа № 134/1001/23
Провадження №11-кп/801/1394/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

18 грудня 2023 рокум. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду ОСОБА_2 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_3

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання прокурора у кримінальному провадженні Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, до засудження непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.09.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,

- 18.02.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, відбуває покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)»,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.390 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебувають апеляційні скарги прокурора Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.03.2023 за №0000018, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України.

До початку судового розгляду по суті, 15.12.2023 на адресу суду надійшло клопотання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та яке мотивоване тим, що згідно вироку Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.10.2023 року запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів (до 25.12.2023 року включно), у зв`язку з чим виникла необхідність вирішити питання про продовження вказаного запобіжного заходу.

Звернув увагу суду на те, що ОСОБА_5 є раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення корисливих майнових злочинів. На даний час та до засудження офіційно не працював та не працює, відсутнє постійне джерело доходу, за час перебування в ДУ «Крижопільський ВЦ (№113)» жодних позитивних змін на виправлення ОСОБА_5 не демонстрував, навпаки систематично допускав порушення встановлених правил проживання у виправному центрі, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.

У виправному центрі перебував на профілактичному обліку, як особа схильна до вживання та розповсюдження наркотичних речовин.

За таких обставин, враховуючи характеристику обвинуваченого, його ставлення до обов`язків під час відбування покарання, та повне нехтування дотримання будь-яких норм кримінально-виконавчого законодавства, сторона обвинувачення вважає, що є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 не буде дотримуватися норм КПК України в частині виконання обов`язків обвинуваченого, зокрема прибувати до суду для розгляду кримінального провадження, може переховуватися від суду. Також вважає, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникненню ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, відповідно до п.20-5 перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

На даний час неможливо закінчити апеляційний розгляд даного кримінального провадження та колегіально вирішити вищевказане клопотання прокурора до спливу визначеного вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.10.2023 строку тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки, згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023, призначення не відбулося, так як не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

За таких обставин, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні може бути вирішено одноособово головуючим суддею.

Заслухавши пояснення прокурора, який підтримав клопотання прокурора та наполягав на його задоволенні, думку захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які заперечували щодо задоволення клопотання прокурора і просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши клопотання прокурора та перевіривши матеріали кримінального провадження, які стосуються вирішення питання щодо запобіжного заходу, вважаю, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

У відповідності до положення ст. 374 КПК України суд, при ухваленні вироку приймає, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно положення ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці 1 (один) день.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03 липня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів (до 25 грудня 2023 року включно).Також вирішено долю речових доказів.

Встановлено, що останнім днем тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 є 25.12.2023 року, на даний час розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції по суті не розпочато, призначено лише до судового розгляду.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до не тяжких злочинів, проте свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає, не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного та законного джерела доходу, схильний до вчинення майнових злочинів, що свідчить про те, що це є єдиним засобом для його існування, так як неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно за час перебування в установі виконання покарань жодних позитивних змін на виправлення з його боку не демонструвалося.

Також в матеріалах судового провадження відсутні будь-які відомості про обставини, які утворюють моральні запобіжники при обранні ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть забезпечити виконання покладених судом на нього процесуальних обов`язків.

Разом з тим, в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо утримання ОСОБА_5 свого малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки наявність дитини не свідчить про виконання обвинуваченим своїх батьківський обов`язків.

Окрім того, в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо власника житла в АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований обвинувачений ОСОБА_5 , і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб останній у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту перебував у цьому житлі та на умовах визначених КПК України.

При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що згідно наявного в матеріалах кримінального провадження повідомлення Вінницького міського відділу філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області на запит ДУ «Крижопільський виправний центр (№13)», ОСОБА_5 зареєстрований в АДРЕСА_1 , проте у нього відсутня можливість місця проживання за вказаною адресою, у зв`язку з чим було запропоновано проживати у благодійній громаді Всеукраїнського благодійного товариства «Дім милосердя «Віфезда».

А тому, з огляду на наведене, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, поведінку обвинуваченого у взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором, відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків, схильність до вчинення злочинів, а тому апеляційний суд вважає, що ризики у кримінальному провадженні, які стали підставою для застосування та в подальшому продовження судом щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою, достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є ускладненим.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Також апеляційним судом не розпочато судовий розгляд по суті, не перевірено доводи апеляційних скарг прокурора та самого обвинуваченого.

Положенням ст.131 КПК України визначено, що запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Визнаючи ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України та призначаючи йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці 1 день,суд залишив без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше 60 днів (до 25 грудня 2023 року включно).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку тільки такий запобіжний захід може забезпечити дієвість кримінального провадження.

Апеляційний суд враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування обвинуваченого від суду вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою слід продовжити строком на 60 діб.

Керуючись ст.ст.131, 177, 183, 197, 331, 405, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст.390 КК України, строком на 60 (шістдесят) діб.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» до виконання, іншим учасникам провадження до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_2