Справа № 325/160/22
Провадження № 1-кп/175/25/22
Ухвала

Іменем України

12 жовтня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

захисника ОСОБА_4 (дистанційно),

обвинуваченої ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000188 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Таврійське Приазовського району Запорізької області, громадянки України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

Відповідно до розпорядження голови Верховного суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької області)» № 5/0/9-22 від 12.03.2022 року, частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону № 2112-ІХ від 03.03.2022 року) та враховуючи неможливість Приазовським районним судом Запорізької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, 25.03.2022 року на електронну адресу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з Приазовського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт від 14.02.2022 року у вказаному вище кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор підтримав письмове клопотання від 25.09.2023 року, що надійшло на електронну адресу суду 09.10.2023 року, про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів. Клопотання обґрунтовує наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також запровадженням воєнного стану, які, на його переконання, перешкоджають застосуванню альтернативних (інших) видів запобіжних заходів.

Захисник заперечувала проти клопотання прокурора та зазначила, що ОСОБА_7 перебуває під вартою два роки, а тому просила змінити запобіжний захід на альтернативний.

ОСОБА_7 заперечувала проти клопотання та повідомила, що не має місця проживання на підконтрольній Україні території.

Обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За приписом частини 3 цієї статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців….

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від органів дізнання та/або суду.

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Частина 2 статті 177 КПК України передбачає як підставу запобіжного заходу …наявність ризиків, які дають достатні підстави… суду вважати, що… обвинувачений… може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

У ході судового провадження до обвинуваченої ОСОБА_8 застосовано та неодноразово продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній раз 19.06.2023 року строком до 17.08.2023 року.

У судовому засіданні 17.08.2023 року суд не зміг розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою від 07.08.2023 року, у зв`язку з чим на підставі ч.6 ст.615 КПК України строк тримання ОСОБА_8 під вартою вважається продовженим до вирішення судом питання про продовження строку її тримання під вартою, але не більше ніж на два місяці.

У своїй попередній ухвалі суд посилався на наявність одного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час суд вважає реальною наявність цього ризику, на який також посилається прокурор у клопотанні та який до теперішнього часу не зменшився та є достатнім для продовження обвинуваченій дії найсуворішого запобіжного заходу ще на 60 днів.

Оцінюючи зазначений ризик, судом ураховуються сукупність обставин, характеру і наслідків інкримінованого ОСОБА_6 умисного кримінального правопорушення, віднесеного ч.6 ст.12 КК України до категорії особливо тяжкого злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинуваченої від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом вдатися до відповідних дій з метою здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі, що передбачена п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на викладене та з урахуванням об`єктивних причин, які не дозволяють призначити наступне судове засідання до спливу строку тримання ОСОБА_8 під вартою, беручи до уваги наявність вказаного ризику і продовження на території України строку дії правового режиму воєнного стану, клопотання прокурора є обґрунтованим.

Суд ураховує, що ОСОБА_7 з 22.12.2021 року, тобто більше 1 року 9 місяців перебуває під вартою, але звертає увагу, що розгляд кримінального провадження триває понад розумні строки не з вини суду. Разом з тим, тривалість перебування обвинуваченої під вартою не є безумовною підставою для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, на чому наполягала захисник.

Також суд зазначає, що практика ЄСПЛ розширила дію гарантій ч.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), яка зокрема, згідно з доктриною Суду, вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватися як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства, і більше того, здійснюватись згідно з метою ст.5 Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», 1992 рік).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу (рішення ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Єчюс проти Литви»).

На переконання суду, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи ОСОБА_8 , а тому судове рішення цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З викладених підстав, суд залишає поза увагою доводи захисника на обґрунтування зміни запобіжного заходу на альтернативний, оскільки ці доводи не свідчать про зменшення вказаного судом ризику і не дозволяють застосувати до обвинуваченої інший, більш м`який вид запобіжних заходів, які не зможуть забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Клопотання прокурора не містить посилань на наявність доказів про ризики, передбачені п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим, ці ризики не враховуються судом при ухваленні даного судового рішення.

З урахуванням положень п.2 ч.4 ст.183 КПК України та обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наслідком вчинення якого стала смерть людини, суд не визначає заставу.

Керуючись ст.ст.331, 369 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Приазовського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_9 від 25.09.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченій ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, тобто до 10.12.2023 року.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на альтернативний залишити без задоволення.

Копію ухвали направити засобами електронного зв`язку прокурору, захиснику, обвинуваченій та начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1