_________ КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1266/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 січня 2024 року включно. Відмовлено стороні захисту у зміні запобіжного заходу обвинуваченому.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений, не погодившись з ухвалою суду, подали апеляційні скарги.

У вказаних апеляційних скаргах захисник та обвинувачений просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, тобто з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком до 60 діб із забороною ОСОБА_8 залишати у встановлений судом час місце свого постійного проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків офіційного повідомлення про необхідність евакуації, відповідно до діючого законодавства, зобов`язавши негайно повідомляти слідчого про місце свого перебування під час евакуації.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтвердженні жодними доказами. Проігноровано практику ЄСПЛ, судом не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Жодних доказів можливого переховування обвинуваченого не надано. Судом не враховано, належну процесуальну поведінку обвинуваченого після повідомлення йому про підозру та на даний час. Обвинувачений постійно з`являвся за першим викликом до слідчого та слідчого судді для обрання йому запобіжного заходу. При цьому, знаходячись на свободі мав можливість переховуватися від слідства та суду, але таких дій не вчиняв.

Твердження прокурора щодо можливості перетину обвинуваченим держаного контролю не підтверджується жодним доказом. А під час воєнного стану тим більше не матиме змоги виїхати. Абсурдним також є твердження прокурора, що обвинувачений може поїхати на непідконтрольну територію, оскільки, з перших днів війни проходив службу в ТрО.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутній, суперечить дійсності, докази обвинувачення вже зібрані. Висновок суду про наявність такого ризику є лише припущенням, яке не обґрунтоване належним чином жодними аргументами. Заперечує існування ризику впливу на потерпілих та свідків, оскільки всі сторони обвинувачення допитані. На даний час всі висновки спеціалістів, експертів вже зібрані і знаходяться в розпорядженні прокурора. Безпідставним є висновок суду про існування взагалі не визначених і жодним чином не конкретизованих можливостей обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Доказів існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не наведено. Вважає, що судом не було враховано доказів, що характеризують обвинуваченого, його сімейний стан, місці соціальні зв`язки, на утриманні має трьох дітей, матір похилого віку та онуку. Після початку вторгнення РФ на територію України з 25.02.2022 року обвинувачений приймав участь в обороні з Броварського напрямку.

Зазначає, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я членів родини, існуванням вкрай скрутного матеріального становища останніх, відсутністю доказів наведених ризиків прокурором, належною поведінкою обвинуваченого, вважає, що є можливим змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_8 , свої вимоги обґрунтовує тим, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, істотно порушено вимоги кримінально-процесуального закону, ґрунтується на припущеннях, бездоказово зазначених прокурором. Вважає, що відсутні вагомі докази тих обставин, що останній причетний до скоєння інкримінованого йому злочину. Зазначає, що відсутній ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки в період часу з 08.04.2022 року по 16.05.2022 року, перебуваючи на волі, знаючи про тяжкість злочину, мав реальну можливість приховуватись від слідства та суду. Проте, такого не вчиняв та з`являвся за першим викликом до слідчого та суду, що свідчить про систематичну належну процесуальну поведінку з боку обвинуваченого. В обґрунтуванні вказаного ризику прокурор зазначає, що обвинувачений ''може ухилятись від суду в лавах ЗСУ з огляду на клопотання обвинуваченого в порядку ст.616 КПК України, однак прокурором було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, а відтак, заявлений ризик взагалі не існує. Вважає, що ризик щодо можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення є безпідставним та не обґрунтованим. На даній стадії кримінального провадження всі обставини встановленні, докази зібрані та знаходяться в розпорядженні суду та прокурора. Ризику, передбаченого п.З ст. 177 КПК України не існує. Обвинувачений немає фізичної та фактичної змоги спілкуватись та якимось чином впливати на інших учасників процесу, оскільки весь час перебуває під вартою. Безпідставними є ризик можливості перешкодити кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, які нічим не обґрунтовані та ґрунтуються лише на припущеннях. Вважає, що застосування домашнього арешту в певний період доби зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та явку до суду. Вказує на те, що на даний час у родині обвинуваченого відбулися погіршення стану здоров`я членів родини та вкрай скрутне становище останніх, а тому, потребують допомоги обвинуваченого.

Вислухавши доповідь судді, доводи сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України, двоє з яких є особливо тяжкими злочинами.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи особливості конкретної справи, високий рівень суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченому злочинів, суд першої інстанції обґрунтовано не вбачав підстав для застосування інших запобіжних заходів. Зокрема, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, з висновками якого погоджується колегія суддів, можливість переховування обвинуваченого обумовлюється, окрім іншого, тяжкістю кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , ризиком впливу на свідка, який ще не допитаний, даними про наявність підозри за ч.4 ст. 190 КК України, що свідчить про можливість вчинення інших злочинів, а також можливість перешкоджати провадженню іншим чином з огляду на виділені матеріали відносно невстановлених осіб, які згідно обвинувачення виконували вказівки ОСОБА_8 . Таких висновків суд першої інстанції дійшов вирішуючи клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання сторони захисту про застосування домашнього арешту в певний період доби. Окрім іншого, суд врахував матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, його вік, стан здоров*я, міцність соціальних зв*язків (одружений, має дітей, мати пенсійного віку, є добровольцем ТрО, має 2 вищі освіти), відсутність судимостей, позитивні характеристики, сімейні обставини (дружина не може влаштуватись на роботу, погіршення здоров*я матері, інвалідність тестя та виявлене онкологічне захворювання у тещі) З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою продовжують існувати і, в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах щодо наявності скрутного матеріального становища родини та погіршення здоров*я її членів не можуть свідчити про відсутність встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений та захисник в апеляційній скарзі стверджує про відсутність вагомих доказів щодо причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих правопорушень. Проте такі доводи є передчасними на даному етапі провадження, оскільки рішення про доведеність вини особи за пред`явленим обвинуваченням, щодо правильності кваліфікації її дій стороною обвинувачення, суд приймає лише на підставі досліджених доказів, яким оцінка надається в нарадчій кімнаті.

На думку колегії суддів, обставини, які зазначені обвинуваченим та захисником в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія судді

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін. Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3