УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року

м. Київ

Справа № 229/1339/22

Провадження № 51-2446 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року щодо неї,

встановив:

Як вбачається з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, вироком Дружківського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 1142 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін.

Зі змісту скарги засудженої ОСОБА_4 вбачається, що вона просить розглянути її касаційну скаргу та скасувати рішення суду апеляційної інстанції.

Проте касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції, яким згідно з ч. 5 ст. 31 КПК України є Касаційний кримінальний суд Верховного Суду. Проте в порушення зазначених вимог процесуального закону засуджена ОСОБА_4 адресує свою касаційну скаргу Верховному Суду України.

За приписами п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак в порушення п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України засуджена у своїй касаційні скарзі, хоч і зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, незаконність та необґрунтованість судового рішення, проте не наводить доводи на обґрунтування цього відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

ОСОБА_6 слід врахувати те, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Таким чином, засудженій необхідно зазначити, яке саме рішення, передбачене ст. 436 КПК України, на її думку, має ухвалити суд касаційної інстанції за результатом розгляду її касаційної скарги.

Крім того, у вступній частині касаційної скарги засуджена вказує про те, що вона подана на вирок Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року, проте, як убачається з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, щодо ОСОБА_4 постановлено вирок Дружківським міськрайонним судом Донецької області від 25 липня 2023 року та ухвалу Дніпровським апеляційним судом від 06 грудня 2023 року. Зазначене протиріччя змісту касаційної скарги та її вимоги підлягають усуненню особою, яка подала касаційну скаргу.

Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргузасудженої ОСОБА_4 без руху.

Встановити засудженій ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3