ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в Садовому товаристві Машинобудівник, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Станційна, 15, раніше судимого 26.06.2023 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.4 ст.185, ст.ст.75,76 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , задоволено та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, тобто до 16-00 години 26 грудня 2023 року.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_8 встановлено заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_8 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 28.10.2023 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, перебуваючи поблизу будинку №1 по вулиці Кравченко у м. Павлограді Дніпропетровської області, побачив біля дерева транспортний засіб, а саме автомобіль марки «ЗАЗ-1102», номер шасі: НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1993 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 . В цей же час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на незаконне, повторне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ЗАЗ-1102», номер шасі: НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1993 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Після чого, ОСОБА_8 , знаходячись у тому ж місці в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне, повторне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ-1102», номер шасі: НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1993 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає і його дії є ніким не поміченими, підійшов до вищевказаного автомобіля, дістав викрутку з карману штанів, за допомогою якої піддів ліве заднє пасажирське скло, яке в подальшому зняв та проник через нього до автомобіля.

Далі, ОСОБА_8 , знаходячись у салоні вказаного автомобіля, дістав ключі з автомобільного речового ящику, та за допомогою вказаних ключів здійснив запуск двигуна автомобіля марки «ЗАЗ -1102», номер шасі: НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1993 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 . Після чого, ОСОБА_8 , керуючи зазначеним транспортним засобом, з місця вчинення правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 37 000,00 грн.

Тим самим, ОСОБА_8 таємно, повторно, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ-1102», номер шасі: НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1993 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , вартістю 37 000,00 грн., що належить ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у незаконному заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК.

28.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК.

28.10.2023 о 16-00 годині ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю та необґрунтованістю.

Вказує, що стороною обвинувачення не було представлено слідчому судді будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК та не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Водночас, зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 постійно проживає з цивільною дружиною та малолітньою дитиною в м. Павлоград Дніпропетровської області, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання, що свідчить про те, що обраний стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надто суворим.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року та обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків: не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; прибувати за кожним викликом слідчого, прокурора або суду; не відлучатись з м. Павлоград Дніпропетровської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду; носити електронний засіб контролю.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.5 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою, та санкція ч.2 ст.289 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.2 ст.289 КК доведена прокурором та встановлена слідчим суддею під час судового розгляду клопотання, не оспорюється стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому згідно ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаних ризиків свідчить як тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, так і дані про особу останнього, який не одружений, не має постійного місця роботи та джерела доходу, що свідчить про нестійкість соціальних зв`язків, раніше судимий та інкримінований тяжкий злочин вчинив у період іспитового строку.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_8 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню в ізоляції від суспільства, репутацію підозрюваного, майновий та сімейний стан, який не одружений, постійного місця роботи та джерела доходу не має, що свідчить про нестійкість соціальних зв`язків, раніше судимий, інкримінований тяжкий злочин вчинив у період іспитового строку та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

В той же час, колегія суддів зазначає, що слідчий суддя встановлюючи наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, який не заявлявся у клопотанні слідчого, вийшов за межі поданого клопотання, проте, на переконання колегії суддів, таке порушення само по собі не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому не може бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 .

Також слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану підозрюваного ОСОБА_8 , інших даних про його особу та встановлених судом ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 26 грудня 2023 року та альтернативою внесення застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.2 ст.289 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 16-00 години 26 грудня 2023 року та з альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4