ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/544/23 Справа № 181/653/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000359 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника-адвоката ОСОБА_9 та прокурора Межівського відділу Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України

Встановила:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України - виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 3 ст. 187 України у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців із конфіскацією всього особистого майна.

Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою його екстрадиції Островським районним судом Псковської області рф, тобто з 05 липня 2019 року.

Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 05 липня 2019 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 208 743 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 150 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 150 000 грн.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Вирішено долю судових витрат та речових доказів.

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Між ОСОБА_7 , внаслідок того, що все нерухоме майно та грошові кошти ОСОБА_14 (рідного діда), перейшли у спадок ОСОБА_12 , яка являється його тіткою, та ОСОБА_13 , склалися неприязні відносини, в результаті яких ОСОБА_7 вирішив вилучити нерухоме майно та грошові кошти злочинним шляхом.

Далі, ОСОБА_7 , 21 жовтня 2015 року, спільно з невстановленими чотирма особами, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, близько 22.00 години, на автомобілі типу «Мінівен», за попередньою змовою між собою, прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому проживають потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В цей час із житлового будинку вказаного домоволодіння вийшли потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Знаходячись на території двору, ОСОБА_13 побачив чотирьох нападників.

ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою разом з невстановленими особами, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, діючи з прямим умислом, розділившись та діючи погоджено, здійснили напад на громадянина ОСОБА_13 , в ході чого нанесли останньому численні удари руками та ногами в область тулуба та голови, в результаті чого потерпілий ОСОБА_13 упав на асфальтовану поверхню двору домоволодіння. В подальшому вказані особи, маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, сумісно, погоджено, долаючи опір потерпілого ОСОБА_13 , зв`язавши верхні та нижні кінцівки - скотчем, фактично обмеживши свободу переміщення, занесли останнього та розмістили на ліжку в спальній кімнаті будинку і супроти волі ввели ОСОБА_13 внутрішньо-м`язову ін`єкцію, невстановленого медичного препарату, таким чином, визвавши в останнього сонливий стан, не даючи можливість чинити опір та втекти в подальшому.

В цей час одна із невстановлених осіб, діючи по умовам розробленого плану дій, підбігла до вхідних дверей житлового будинку, де в той час знаходилася потерпіла ОСОБА_12 , та маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою, із зусиллям штовхнув потерпілу вперед, від чого остання впала обличчям на підлогу. Після цього невстановлений чоловік, натягнув на обличчя потерпілої ОСОБА_12 капюшон куртки, в яку остання була одягнена, однією своєю рукою підняв голову, другою вставив в ротову порожнину ганчірку та зверху заклеїв липкою стрічкою (скотчем), а в подальшому, з метою попередження можливості чинити опір або втекти, скрутив зап`ястки її рук, зведені за спиною, та ноги скотчем, чим позбавив останню можливості вільно рухатися, сперечатися, залишити домоволодіння.

На спину потерпілій ОСОБА_12 сів невстановлений злочинець. В той час, обвинувачений з корисних мотивів умисно, заволодів прикрасами із золота, які знаходилися на пальцях і зап`ястках рук, та шиї потерпілої, таким чином зняв та привласнив наступні ювелірні прикраси: хрестик жіночий із сплаву золота «585 проби», вагою 3 гр., жіночу підвіску - образ «Казанської божої матері» із сплаву золота, вагою 3 гр., жіночу підвіску «третє око», із сплаву золота, «585 проби», вагою 0,98 грам, жіночу підвіску-образ «Микола угодник», із сплаву золота, вагою 0,53 грами, сережки жіночі з діамантами, сапфірами, рубінами, ізумрудами, із сплаву золота, кільце з сережками (в комплекті) жіночі із сплаву золота, ланцюжок жіночий із сплаву золота, вагою 12,93 грам, ланцюжок жіночий із сплаву золота, вагою 6,15 грам, перстень жіночий із сплаву золота «спаси і збережи», вагою 2,5 гр., перстень жіночий із сплаву золота, вагою 1,46 грами; перстень жіночий із сплаву золота, вагою 2,08 грам, перстень жіночий із сплаву золота, вагою 2,26 грам; перстень жіночий, із сплаву золота, вагою 0,73 грами; кільце жіноче із сплаву золота з рубіном, вагою 3 гр.; браслет жіночий із сплаву золота, вагою 7, 25 грами.

Далі, невстановлена особа став вимагати грошові кошти, пластикові картки банків, де знаходяться їх заощадження, та документи на майно, яке дісталося їй та ОСОБА_13 у спадок, погрожуючи застосуванням фізичної сили. Повідомивши місце знаходження грошових коштів, обвинувачений ввів ОСОБА_12 внутрішньо-м`язову ін`єкцію, невстановленого медичного препарату, викликавши в останньої сонливий стан, та не даючи можливість чинити опір та втекти в подальшому.

Після чого, не зважаючи на особисту волю та недоторканність, свободу вибору свого місцезнаходження та переміщення, вивели потерпілих з приміщення житлового будинку, довели до автомобіля, типу «Мінівен», білого кольору, марку та реєстраційний номер якого не встановлено, розмістивши останніх в салон, на пасажирське сидіння, стали здійснювати перевезення до АДРЕСА_3 , тим самим помістили їх в таке місце, яке вони не мали змоги самостійно і вільно залишити, таким чином, здійснили викрадення людей, тобто незаконно перемістили їх з одного певного місця, де вони вільно перебували, згідно з власного волею, до іншого, де умисно, проти волі тримали потерпілих. В подальшому ОСОБА_7 та його співучасники тримали потерпілих в нежилому будинку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де із заподіянням фізичних страждань, вимагали від потерпілих інформацію про місце знаходження їхніх матеріальних заощаджень та документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно в російській федерації, наносили удари руками та ногами в різні частини тулуба потерпілій ОСОБА_12 та потерпілому ОСОБА_13 , супроти волі, вводили внутрішньо-м`язову ін`єкцію, невстановленого медичного препарату, таким чином, визиваючи в потерпілих сонливий стан, не даючи можливість чинити опір та втекти в подальшому.

Отримавши необхідну для подальшого продовження вчинення злочину інформацію, діючи узгодженого групою осіб, 21 жовтня 2015 року, у невстановлений час, ОСОБА_7 разом із невстановленими особами, діючи з корисливих мотивів, з метою продовження протиправного особистого збагачення, маючи необхідний злочинний досвід та намір продовжувати злочинну діяльність, пов`язану з протиправним заволодінням чужим майном, діючи групою осіб, прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки з корисливих мотивів, умисно, винесли та умисно привласнили належне потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 майно, а саме: з барсетки ОСОБА_13 - зв`язку ключів від квартири, будинку та всіх господарчих будівель, котрі розташовані на території домоволодіння в росії; з жіночої сумки, яка знаходилася в вітальній кімнаті - пластикові платіжні картки банків, а саме: картку «Приват банку» (кредитка «Універсальна»), на якій малися грошові кошти в сумі 9 000 гривень; картку «VISA»- (сбербанк Росия), на якій малися грошові кошти в сумі 120 000 російських рублів; картку «Master-cart»- (сбербанк Росия), на якій малися грошові кошти в сумі 8000 російських рублів, які для потерпілої ОСОБА_12 матеріальної цінності не становлять, так як остання заблокувала свої рахунки, чим унеможливила злочинцям можливість, зняти та розпорядитися її коштами; окуляри вартістю 7000 гривень, виробник ТОВ «Лінзмастер»; грошові кошти в сумі 4500 гривень; грошові кошти в сумі 25000 рублів РФ, що станом на 21.10.2015 згідно даних AT «Ощадний банк України» становить 8842 гривні 50 копійок (вартість за 1 російський рубль 0,3537 гривень); грошові кошти в сумі 7100 доларів США , що станом на 21.10.2015 згідно даних AT «Державний ощадний банк України» становить 156058 гривень (вартість 1 долара США - 21 гривня 98 копійок), мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SGH-X460», з карткою мобільного зв`язку «МТС», вартість якого могла складати 120,00 гривень; мобільний телефон марки «Soni Eriksson» моделі «S 500і» з карткою мобільного зв`язку «МТС», вартість якого могла складати 275,00 гривень; мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy Sill», з карткою мобільного зв`язку «МТС» та мобільного зв`язку «Мегафон»; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 (серії НОМЕР_1 ); закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_13 , правоустановчі документи на нерухоме майно потерпілих, яке розташоване на території смт. Межова Дніпропетровської області, а саме: домоволодіння АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_4 , яка зареєстрована та належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , та майно розташоване в Російській Федерації, а саме: житловий будинок АДРЕСА_5 , земельну ділянку з кадастровим номером 77:03:0010007:1085, квартиру АДРЕСА_6 . Також викрали дорожню валізу; шкіряну жіночу курточку, бордового кольору, з комірником та манжетом хутра песця; шкіряний чоловічий піджак чорного кольору, 46-48 розміру; жіночу курточку (пуховик), чорного кольору, з капюшоном, на якому маються елементи хутра песця, розміром 46-48; чоловічий светр «Мохеровий», розміром 46-48, сіро-блакитного кольору; джинси темно-сірого кольору чоловічі; кросівки жіночі чорного кольору; ремінь шкіряний чоловічий; чоловічі окуляри в футлярі; ліхтар, які для потерпілої матеріальної цінності не складають.

В одній із спальних кімнат житлового будинку були викрадені наступні ювелірні прикраси, які знаходилися в шкатулці в шафі для книг: жіноче кільце із сплаву золота, розміром 17,5, вагою 1,36 грами, «585 проби»; жіноче кільце, із сплаву золота, розміром 17,5 вагою 3,52 грами, «585 проби»; жіноче кільце із сплаву золота, розміром 17,0, вагою 2,39 грами, «585 проби»; жіноче кільце із сплаву золота, розміром 17,0 вагою 2,86 грами «585 проби»; жіноче кільце розміром 15,5 вагою 0, 74 грами, «585 проби»; жіночий браслет довжиною 17,5 см., вагою 1,5 грами, «585 проби», жіночий браслет вагою 2,55 грами, «585 проби»; жіночі сережки із сплавом золота, з перлинами (культурний жемчуг) вагою 3,76 грами, «585 проби», жіночі сережки з цирконієм та перлиною вагою 5,64 грами, «585 проби»; жіночі сережки вагою 5,57 грами, «585 проби»; жіночу підвіску «585 проби», вагою 0,53 грами». Всього викрадено ювелірних прикрас загальною вагою 73,61 грам. Ринкова вартість 1 граму брухту золота «585 проби» на момент вчинення кримінального правопорушення могла складати 477,40 гривень. Викрадено брухту золота вагою 82,41 гр., на загальну суму 39342 гривня 53 копійки. Всього злочинними діями ОСОБА_7 та інших невстановлених осіб потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спричинено матеріальний збиток на загальну суму 209 138 гривень 03 копійки.

Після того, як потерпіла ОСОБА_12 розповіла, де знаходилися документи, грошові кошти, та протиправно заволодівши ними, ОСОБА_7 разом з невстановленими особами, на невстановленому автомобілі, вивезли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в покинуте село Новоолександрівка, Межівського району Дніпропетровської області.

Прибувши до вищевказаної ділянки місцевості, пересвідчившись у тому, що їхні дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, витягли потерпілих із автомобіля, завели до напівзруйнованого приміщення погреба, та покинули напризволяще у зв`язаному стані.

Далі, невстановлені особи, умисно, з метою залякування потерпілих, кинули в погреб невстановлений предмет, який призвів до вибуху.

Через певний проміжок часу, потерпіла розв`язала руки та ноги та вилізла із погреба, де в лісонасадженні, розташованому у вказаному населеному пункті, побачила жителів с. Новопідгородне, Межівського району Дніпропетровської області ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яких попрохала про допомогу та викликали працівників поліції.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 з невстановленими особами, спричинили потерпілому ОСОБА_13 , легкі тілесні ушкодження, та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткотривалий розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше три тижні (21 день).

Крім цього, своїми злочинними діями ОСОБА_7 з невстановленими особами, спричинив потерпілій ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження.

Заволодівши викраденим ОСОБА_7 разом із невстановленими особами з викраденими грошовими коштами, ювелірними прикрасами, правоустановчими документами на нерухомість потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , перетнули державний кордон України в пункті пропуску «Готівка», виїхавши таким чином до російської федерації, де в подальшому з використанням викрадених документів на квартиру АДРЕСА_7 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_13 , зчинив замах на шахрайство (ч.3 ст.30 ч.4 ст.159 КК РФ) та був засуджений Люберецьким міським судом московської області до міри покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, без штрафу і без обмеження волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму.

Таким чином, ОСОБА_7 викрав двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для здоров`я потерпілих, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань та напав групою за попередньою змовою, використовуючи насильство небезпечне для здоров`я особи, яка зазнала нападу, з метою заволодіння чужим майном, проникнувши до житла.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить вирок скасувати через неповноту досудового розслідування та судового розгляду.

Вказує, що потерпілій в судовому засіданні пояснювали, що не знають, хто саме здійснив проти них протиправні дії. Також потерпілі неодноразово надавали неправдиві свідчення, що підтверджується судово-медичною експертизою та їх показами як під час досудового розслідування так і в суді першої інстанції. Зазначає, що потерпіла ОСОБА_12 надала суду пояснення, що знаходилась без тями та її душа вийшла з тіла та перебувала серед нападників.

Посилається на те, що в обвинувальному акті вказано, що події відбувалися у 2020 році, замість вірного у 2015 році.

Також вказує, що стороною захисту було задоволено клопотання про допит 5 свідків, судом допитаного одного, у допиті інших безпідставно відмовлено.

У вироку не обґрунтовано висновків суду щодо того, що обвинувачений, маючи медичну освіту, повинен був знати про ваду потерпілої, яка більше 40 років знаходиться на обліку у психіатра.

- захисник просить вирок скасувати, визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, підтримав як єдино спроможну висунуту потерпілими, та підтриману стороною обвинувачення версію про те, що ОСОБА_18 та невстановлені особи здійснили напад на потерпілих та зазначено, що отримавши необхідну для подальшого продовження вчинення злочину інформацію, 21.10.2015 року у невстановлений час ОСОБА_7 разом з невстановленими особами, прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки з корисливих мотивів, умисно, винесли та умисно привласнили належне потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 майно.

На підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 суд прийняв як належні та допустимі долучені стороною обвинувачення докази (покази потерпілих та свідків, протоколи слідчих дій, висновки експертів, речові докази), оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та доведена в повному обсязі. Суд відкинув, як неспроможні, доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до скоєних злочинів, його пояснення розцінив надуманими, заявленими з метою знизити ступінь своєї відповідальності та взагалі уникнути відповідальності за скоєне.

На думку захисника, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.

Так, обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів спростовують:

- покази свідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що в ніч з 21 на 22 жовтня 2015 року її син ОСОБА_20 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та іншими, на території їх домоволодіння випивали, жарили м`ясо. Коли закінчили випивати, ОСОБА_7 пішов до себе додому, де біля подвір`я його зустріла мати ОСОБА_23 ;

- покази свідка ОСОБА_23 , який підтвердила перебування ОСОБА_7 в ОСОБА_20 та його знаходження вдома вночі з 21 на 22 жовтня 2015 року;

- протокол впізнання за фотознімками від 29.12.2015 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_12 зазначила, що не може впізнати особу, яка здійснила напад, оскільки була позбавлена можливості бачити.

Крім того вважає, що критично потрібно ставитись і до показів потерпілої ОСОБА_12 , які покладені в основу обвинувачення. Так, потерпіла ОСОБА_12 зазначила, що впізнала ОСОБА_7 , як особу яка здійснила напад завдяки тому, що її душа вийшла з її тіла та перебувала на місці вчинення злочину.

Не підтверджено жодним доказом і введення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 внутрішньо-м`язових ін`єкцій невстановленого медичного препарату, оскільки відповідно до висновків судово-медичних експертиз, на тілі в останніх відсутні сліди будь-яких ін`єкцій. В медичній документації потерпілих, що складалась в процесі їх лікування теж відсутні дані про сліди ін`єкцій та наявності в їх крові будь-яких препаратів.

Висновки судово-медичної експертизи №4 щодо потерпілого ОСОБА_13 ґрунтуються на історії хвороби останнього, яка не була досліджена під час судового розгляду, оскільки втрачена.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи №5 щодо потерпілої ОСОБА_12 , виявлені в неї тілесні ушкодження у вигляді однієї гематоми на шкіряних покривах верхнього віка правого ока могло утворитися за 1-2 доби від часу його спричинення.

- прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст. 187 КК України та призначити наступне покарання:

- за ч.2 ст.146 КК України - позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч.3 ст. 187 КК України - позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у вигляді дванадцяти років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує, що судом належним чином не враховано обставини, що характеризують особу винного, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у відношенні особи, з якою винний перебуває у сімейний або близьких відносинах. При цьому будь-які обставини, які пом`якшують покарання взагалі відсутні. Зазначені обставини не можуть свідчити про виправлення обвинуваченого, а навпаки, свідчить про стійку схильність до вчинення злочинів. Під час судового розгляду ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів не визнав, вів себе зухвало. Жодним чином не проявив ознак розкаяння у скоєних умисних злочинах. Не вчинив жодних дій по відшкодуванню матеріальної шкоди потерпілим.

Враховуючи вищевикладене прокурор вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до ч.2 ст.409, ст.414 КПК України є підставою для скасуванню вироку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 03 квітня 2023 року подав до суду доповнення до апеляційної скарги, в яких просить надати оцінку всім аргументам сторони захисту окрема та в їх сукупності; дослідити в залі суду всі документи кримінального провадження, зазначені в даних доповненням та надати їм власну оцінку; дослідити безпосередньо в судовому засіданні оригінали всіх документів, які в матеріалах кримінального провадження в копіях, а у випадку неможливості дослідження таких оригіналів не спиратися на копії в рішення суду, як на встановлений факт; оскаржуваний вирок скасувати, а справу закрити за відсутністю доказів вини ОСОБА_7 в інкримінованому злочині.

Враховуючи вимоги ч.3 ст. 403 КПК України, згідно яких право змінити та/або доповнити апеляційну скаргу до початку апеляційного розгляду має право особа, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду поданих адвокатом ОСОБА_8 доповнень на апеляційну скаргу, як поданих особою, що не подавала апеляційну скаргу (постанова ВСУ від 01.02.2023 року у справі № 127/6182/19, провадження № 51-3252 км 22).

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвоката ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг сторони захисту, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та закрити кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника заперечував.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187 КК України, а також вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за вчинення яких його засуджено - відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Посилання сторони захисту на недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень на думку колегії суддів - є безпідставними.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини події та докази, наявні в матеріалах провадження, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Під час розгляду справи судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснив, що восени 2015 року він приїхав на територію України до батьків. Йому зателефонував знайомий з росії на ім`я ОСОБА_24 , у якого обвинувачений раніше орендував автомобіль. Оскільки у ОСОБА_24 до обвинуваченого були матеріальні претензії, ще в росії він приїжджав до нього та потерпілих з приводу відшкодування збитків. Перебуваючи в Україні, обвинувачений зателефонував ОСОБА_24 для вирішення питання ремонту автомобіля. Обвинувачений вказав, що йому відомо, що у потерпілої ОСОБА_12 була розмова з ОСОБА_24 щодо купівлі-продажу квартири. Ближче до 20 жовтня 2015 року приїхав ОСОБА_24 , обвинувачений дав йому ключі від будинку ОСОБА_25 , який зняв його брат. Ключі від будинку обвинуваченому повернув ОСОБА_24 . 23 жовтня 2015 року обвинувачений виїхав з території України на автобусі з м. Красноармійськ. Вже на території росії, ОСОБА_24 запропонував обвинуваченому оформити квартиру ОСОБА_12 на нього, щоб потім переоформити на іншу особу, на що обвинувачений погодився та надав свої паспортні дані. Приблизно у грудні ОСОБА_24 зателефонував та попросив приїхати. Коли обвинувачений разом зі своїм знайомим під`їхали на зустріч до ОСОБА_24 , там вже був ріелтор. Після оформлення на обвинуваченого квартири потерпілих, його було засуджено та визнано винним у вчиненні замаху на шахрайство. Вказав, що він лише бачив довіреність на своє ім`я, яку не підписував. Його просто попросили підписати документи. У нотаріуса обвинувачений не був та довіреності у нього не було.

Про напад на потерпілих обвинувачений дізнався перебуваючи в м. Люберці. Також обвинувачений пояснив суду, що стосунки з потерпілими у нього погіршилися після того, як вони відділи особисті документи ОСОБА_24 . Інкримінованого злочину він не вчиняв, бо у той день знаходився у свого сусіда, де також була і його мати.

З приводу вимог до винаймачів квартири у росії про звільнення квартири, обвинувачений зазначив, що така ситуація була, але це був не він. Вказав, що його роль зводилася лише тільки передоручити квартиру на дружину ОСОБА_24 , чому він вимагав у наймачів звільнити квартиру, чому приїжджав до них 26 жовтня 2015 року та яким чином у нього вже були документи на квартиру обвинувачений пояснити не зміг.

В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_7 суд першої інстанції насамперед послався на покази потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які ті надавали як під час судового розгляду так і під час досудового слідства, при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих.

Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази потерпілих відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, мотиву, знаряддя злочину, способу застосування до них насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Суть пояснень потерпілої ОСОБА_12 зводилась до того, що в день події 21 жовтня 2015 року вона з чоловіком ОСОБА_13 вийшла вигуляти собаку, чоловік пішов перший. Коли вона вийшла на подвір`я, почула, що чоловік кричить, щоб вона тікала. Потім її схопили за капюшон, накинули його на неї та кинули у будинку обличчям на підлогу. Після чого чоловік, якого вона не бачила, оскільки на ній був капюшон, сів їй на спину. Той, хто її зв`язував - той і сидів на ній. Потім вона почула, як у будинок затягнули чоловіка та як завдавали йому удари. Її рот та очі обмотали скотчем та той же чоловік затягнув її, як вона зорієнтувалась, до літньої кухні і кинув. Їх з чоловіком розділили. Коли її привели у кухню, почали допитувати. На слух потерпіла визначила присутність двох людей та голосу впізнала в одному з них ОСОБА_7 , який запитував у неї про гроші, які були у дідуся в жакеті. Дідусь це батько матері обвинуваченого, який мешкав у м. Москва та якого потерпіла доглядала. Після своєї смерті у 2013 року дід залишив їй у спадщину свій будинок, а свою квартиру чоловіку потерпілої. Після того, як потерпіла повідомила своєму братові батькові обвинуваченого, про наявність на її користь заповіту, вони перестали з нею спілкуватися.

Потім потерпіла почула рух у сумці, де лежали її банківські картки. Обвинувачений показував їй картки, щоб вона назвали коди від них, щодо вона у зробила. Саме у цей момент вона побачила ОСОБА_7 , який був поряд з нею. Потім він зробив їй укол у сідницю та знімав з неї золоті прикраси. Після уколу потерпіла втратила свідомість. К коли прийшла до тями від глухих звуків ударів та стогону чоловіка, її очі були закриті скотчем. Вказала, що вони з чоловіком були у різних приміщеннях, однак вона зрозуміла, що це саме він стогне. Потім прийшли два інших чоловіки, які стягли її з ліжка на підлогу, та запитували про документи на спадщину. Вона повідомила їх, що документи знаходяться у банку в м. Москва. Чоловіки били її ногами в усі частини тіла. ОСОБА_7 також був присутній, так як вона чула його голос. Це вже відбувалось у іншому приміщенні. Під тиском потерпіла зазналась, де гроші та документи. Після того, як вони це дізнались, залишили її лежати на підлозі, а самі поїхали. Потерпіла уточнила, що їх з чоловіком забрали приблизно о 21.30 годин, потім знущалися над ними цілу ніч до 5-6 годин ранку.

Після того, як вона повідомила, де гроші та документи, 2-3 години вона пролежала спокійно, але з ними хтось залишився. Нападників було четверо і обвинувачений. Коли вони повернулися, вона чула шурхіт грошей, що вони ділили та чула жіночий голос. З неї зняли одяг та переодягнули. В цей час її чоловік перебував без свідомості на ліжку. Потім їй знову завдавали ударів, а обвинувачений підійшов та знову зробив їй укол, всього уколів було три. Після третього уколу її потягнули до мікроавтобусу білого кольору, кинули її у задню частину автомобіля, а потім кинули чоловіка. Позаду з ними сиділа одна людина, по боках також сиділи, ще були водій і ще один чоловік. Вона зрозуміла по голосу, що обвинувачений сидів ззаду. Потім вони поїхали, а коли зупинились, два чоловіки витягнули її, а потім чоловіка і кинули до ями. Вона почала вилазити з ями та побачивши мікроавтобус, заховалась у руїнах. Але нападники побачили її та повернулися. Це були два чоловіки та обвинувачений ОСОБА_26 , які знову кинули її у яму. Коли вона прийшла до тями, почула звук сокири, виповзла з ями, приповзла до людей та попросила зателефонувати і втратила свідомість. Прийшла у себе у лікарні.

Потерпіла також зазначила, що обвинувачений сидів на ній та робив їй уколи. Вдома вона жіночий голос не чула.

Також потерпіла, після того, як її стан стабілізувався, зателефонувала до Москви та попередила квартирантів про можливий приїзд до них обвинуваченого з іншими чоловіками. Крім того, зв`язалась із начальником поліції у рф. Коли ОСОБА_7 приїхав до квартирантів, останні знали про його можливий візит, а коли вони приїхали вдруге працівники поліції їх затримали.

Зазначила, що у лікарні вона перебувала 10 днів. У неї нападники викрали всу документи, кошти з сумки приблизно 5000 грн, 2000-3000 рублів, 7100 доларів, з карточки кошти зняти не встигли, бо вони були заблоковані. Також з неї нападники зняли золоті прикраси та золото зі шкатулки. З викраденого їй нічого повернуто не було.

У неї були гематоми по оці, синці та гематоми по всьому тілу. Переломів не було. Лікарі бачили на її тілі сліди від ін`єкцій.

Пізніше вона дізналась, що їх тримали у будинку в с. Новопідгородньому.

Обвинувачений був одягнутий у чорну куртку, на голові й нього нічого не було, без маски. Іншій нападники були у балаклаві. ОСОБА_7 ударів їй не завдавав.

Аналогічні послідовні пояснення потерпіла ОСОБА_12 надала і під час таких слідчих дій, як слідчий експеримент, проведений 13.03.2019 року, під час якого остання пояснила та показала, як її та її чоловіка на автомобілі привезли до будинку АДРЕСА_3 . Вказала, що у неї були зв`язані руки скотчем, у роті кляп, заклеєний скотчем. Два чоловіки взяли її під руки та потягли на подвір`я, вона встигла побачити подвір`я та паркан з хвилястого шиферу. Показала, як її затягли у будинок, де вікно були закрито ганчіркою. Біля стіни стояло металеве ліжко, на яке її кинули на спину. Через 5 хвилин затягли її чоловіка, якого також кинули на ліжко. Далі їй укололи снодійне і вона чи-то втратила свідомість, чи заснула. Коли прийшла до тями, її руки, які були зв`язані затерпли, і вона застогнала. В кімнату зайшов невідомий чоловік, стягнув її на підлогу і став бити ногами по тулубу, питаючи, де гроші та документи. Потім чоловік наступив їй на тулуб в область печінки, далі наносив удари кулаком по голові та обличчю. Потім знову наступив на тулуб ногою, дістав кляп та повів у іншу кімнату. Увесь час вона була з пов`язкою на очах. Чоловік у цей час лежав на ліжку зі зв`язаними руками. В іншій кімнаті її поставили до стіни, потім притягли чоловіка і вона чула, як йому завдають ударів, він стогнав. Після цього вона розповіла нападниками, що документи на нерухоме майно в рф знаходяться в тумбочці, а гроші у шафі між одягом. Коли її катували, то вимагали саме вказані документи. Про паспорт її не запитували. Він був у неї у сумочці, яку забрали нападники. Потім невідомі поїхали за місцем її мешкання, де забрали гроші, документи та ювелірні прикраси. Після цього їй знову закрити рот та повернули в іншу кімнату. Потім вона почула, як ОСОБА_27 повернулось ще два чоловіки. В будинку перебували не менше двох чоловік. Потім з`явилась якась жінка. Невідомий чоловіка сказав, що віддає їй одяг та гроші, прохаючи, щоб вона все прибрала у будинку та зачистила, коли вони поїдуть. Потім йшла розмова про долари, як потерпіла зрозуміла, що чоловік розплачується із жінкою. Потім невідомий сказав, щоб потерпілу роздягли, а він поїхав. Також вона чула голос обвинуваченого. Два чоловіки зайшли, роздягли її, зробили укол та завдали кілька ударів. Потім їх з чоловіком погрузили в машину, відвезли та кинули у підвал спочатку її, а потім її чоловіка. Потім пролунав вибух та яскраве світло. Вона розв`язала руки та вилізла з підвалу, але двоє нападників знову кинули її назад та кинули камінь, який попав їй в голову і вона втратила свідомість (т. 4 а.пр. 163-169).

Судом взято до уваги висновок експертного дослідження №5 від 20.01.2015 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження: одна гематома на шкіряних покровах верхнього віка правого ока, садна на шкіряних покровах обох кистей та променево - зап`ястних суглобів, множинні забої верхніх кінцівок.

Тілесні ушкодження у вигляді однієї гематоми на шкіряних покровах верхнього віка правого ока, саден на шкіряних покровах обох кистей та променево - зап`ястних суглобів могли утворитися від дії чи при ударах об тупі предмети. Гематома на віку правого ока могла утворитись за 1-2 доби від часу спричинення. В медичній картці відсутні дані про множинні забої верхніх кінцівок, тому експерт їх не враховує.

Числову кількість ушкоджень експерт встановити не може через відсутність інформації в медичній картці. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді однієї гематоми на шкіряних покровах верхнього віка правого ока, саден на шкіряних покровах обох кистей та променево - зап`ястних суглобів по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (т. 4 а.пр. 57-58).

Узгоджені з викривальними даними, наданими потерпілою ОСОБА_12 містяться у показах її чоловіка потерпілого ОСОБА_13 , який суду першої інстанції пояснив, що він є особою з інвалідністю. Коли спадкодавець почав хворіти, всі родичі від нього відсторонились, а перед смертю дід посварився із обвинувачений та не спілкувався з ним. У 2015 році, у день події, вони з дружиною робили вдома ремонт, почули, як загавкла собака. Це було приблизно о 22.00 годині. Він вийшов на подвір`я і одразу побачив чотирьох осіб. Став кричати дружині, щоб вона зайшла до будинку. Чоловіки напали на потерпілого, від перших двох він відбився, а потім вони повалили його на асфальт та почали впихати кляп до рота. Один з чоловіків схопив цеглу та вдарив його по голові, потерпілий став вириватися. Потім його вдруге вдарили цеглою по голові. Він вирвав руку і прикрив голову йому розбили руку і він втратив свідомість. Коли прийшов до тями - його несли на руках. Занесли його у будинок, де він побачив, як на дружині сидить обвинувачений ОСОБА_7 . Дружина стогнала, а ОСОБА_28 мовчав. Потерпілий впізнав ОСОБА_26 по одягу, пізніше він підтвердив свою здогадку по одягу та статурі. Потерпілий почав кричати та вириватися. Один з чоловіків схопив його за шию та почав душити. Ноги та руки йому замотали скотчем. Він втрачав свідомість. Нападники занесли його у дитячу спальню на ліжко. Йому зробили три уколи. Після всього він прокинувся у реанімації. Потерпілий вказав, що нападники забрали й них всі документи. Через декілька днів квартиранти зі Москви прислали смс, що їх почали виселяти з квартири та погрожувати. За їх описом, це був обвинувачений. Також потерпілий зазначив, що йому вибили всі зуби, тепер у нього погано працює палець, череп розбитий та розрубаний.

Під час проведення слідчого експерименту 09 листопада 2017 року, потерпілий ОСОБА_13 показав як в день події побачив на своєму подвір`ї чотирьох чоловіків, які здійснили напад на нього на його дружину. Зокрема, потерпілий розказав та показав про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, їх кількість, а також показав, де саме перебувала його барсетка, яку викрали (т.4 а.пр. 126).

Судом першої інстанції було взято до уваги і висновки судово-медичної експертизи № 4 від 20 січня 2016 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми, забою головного мозку 1 -го ступеня, «рублені забійні» згідно медичної карти стаціонарного хворого, на шкіряних покровах тім`яної ділянки голови (в медичній карті стаціонарного хворого відсутня кількість), гематоми на шкіряних покровах волосяної частини голови, синці на шкіряних покровах обличчя, рублені рани на шкіряних покровах лівої кисті, садна на шкіряних покровах променево - зап`ястних суглобів.

Тілесні ушкодження у вигляді гематом на шкіряних покровах волосяної частини голови, синців на шкіряних покровах обличчя, саден на шкіряних покровах променево - зап`ястних суглобів могли утворитися від дії чи при ударах об тупі предмети.

Тілесні ушкодження у вигляді гематом на шкіряних покровах лівої кисті могли утворитися від дії чи при ударах об тверді предмети з гострою поверхнею, які володіли рубаючими властивостями.

В медичній карті хворого відсутні морфологічні ознаки ран на шкіряних покровах тім`яної ділянки голови, вказані як такими «Рублені, забійні», встановити механізм їх утворення не можливою. Встановити давність їх утворення через відсутність даних в медичній картці, не можливо.

По своєму характеру тілесні ушкодження у вигляді гематом на шкіряних покровах волосяної частини голови, синців на шкіряних покровах обличчя, рублених ран на шкіряних покровах лівої кисті, саден на шкіряних покровах променево - зап`ястних суглобів відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

По своєму характеру тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми, забою головного мозку 1 - го ступеня, ран рублені, забійні на шкіряних покровах тім`яної ділянки голови відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. (21 день) (т. 4 а.пр.53-55).

Узгоджені з викривальними показами потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дані містяться у:

- поясненнях свідка ОСОБА_23 , яка пояснила суду першої інстанції, що потерпіла сестра її чоловіка, обвинувачений - її син. Працівники поліції повідомили їй, що її син організував напад на ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . У 2015 році син був на заробітках у Москві та приїхав на місяць відпочити, проживав або у них, а бо в м. Дніпрі. 21 жовтня син був вдома, гуляв з друзями у дворі їх домоволовдіння. Про все, що відбулося із потерпілими, вона дізналася від людей. З потерпілими з приводу вказаних подій не спілкувалася. З приводу заповіту пояснила, що це її рідний батько, який мешкав в Москві, вона до нього не їздила. Їздила ОСОБА_29 21-23 жовтня обвинувачений був у них вдома, ночував також вдома. Син гуляв із молодими людьми у дворі вул. АДРЕСА_8 . Пізніше вона дізналася від людей, що він знімав будинок у селі. Син казав, що буде їхати на місяць на заробітки, коли він поїхав вона не бачила;

- показах ОСОБА_30 , допитаної судом першої інстанції в якості свідка. Остання пояснила, що обвинувачений її двоюрідний брат, а потерпілі мати та вітчим. У той день, коли відбувались події, вона телефонувала матері, але та не брала слухавку. Натомість мати написала смс, що раніше ніколи не робила. Свідок зателефонувала до свого старшого сина, який також підтвердив, що бабуся не телефонувала. Це фат насторожив свідка, вона попросила сина приїхати у село до бабусі. Пізніше син повідомив, що вдома у бабусі поліція. Вона приїхала з м. Дніпра та поїхала до лікарні, де дізналася, що вітчим перебуває у реанімації, а мама була вся у синцях. Свідок заблокувала матері всі картки, щоб нападники не змогли зняти кошти. З батьками вона спілкувалась у лікарні. Мати розповіла їй, що чоловік пішов гуляти з собакою та на нього напали. В той момент матір не говорила, хто на неї напав та кого вона підозрює, бо була в поганому стані. Коли мати змогла нормально розмовляти, то повідомила їй, що чула голос ОСОБА_28 та впізнала його серед нападників;

- поясненнях свідка ОСОБА_16 , яка суду пояснила, що коли поїхала по дрова в покинуте село, до них вийшла жінка та просила про допомогу. Свідок подумала, що жінка без місця проживання, але та розповіла, що їх туди привезли і кинули в підвал. Вони з`ясували, що вона сестра ОСОБА_31 , а у її чоловіка був телефон ОСОБА_23 . Потім приїхав брат потерпілої та підвалу цієї будівлі витягнули ОСОБА_13 . Це був будинок не придатний до життя. Потерпіла була вся брудна, обличчя було у сажі, як вона там опинилася не говорила. ОСОБА_13 свідок не бачила;

- показах свідка ОСОБА_32 , яка суду першої інстанції повідомила, що у 2015 році, коли було холодно, їй зателефонував ОСОБА_7 та попросив зняти хату на декілька днів. Прийшов брат обвинуваченого - ОСОБА_33 , який взяв у неї ключі від будинку АДРЕСА_3 . Потім через два дні ключі повернув ОСОБА_7 . Після того, як їй віддали ключі, то житель села Приймак ОСОБА_34 в бур`янах за будинком знайшов валізу, зайшов до її батька та пропонував її продати. Також він знайшов телефон. Коли їй повернули ключі, то дали 200 грн. Після повернення ключів вона туди не ходила, потім приїхала поліція, провели огляд. У валізі перебували телефон, чоловічий годинник та жіноча куртка, ще якісь речі. У будинку було чисто, лише розкидані іграшки;

- поясненнях свідка ОСОБА_35 , яка суду пояснила, що прийшов брат обвинуваченого до її доньки та попросив ключі від будинку доньки, а через декілька днів повернув. Зі слів доньки їй стало відомо, що попросив ключі, бо посварився із батьками. Ключі повернули, але хто їй не відомо. Вони з донькою пішли додому, через деякий час протопили будинок. Коли прийшли, то в будинку все було на місці, прибрано. Їй нічого не відомо з приводу речей, які знаходили. З приводу коштів за будинок їй нічого не відомо;

- показах свідка ОСОБА_36 , який суду пояснив, що купив валізу з ручкою на колесах у ОСОБА_37 . Потім приїхали працівники поліції та вилучили цю валізу. З яким злочином пов`язана ця валіза свідку не відомо. Працівники поліції складали якісь документи. Приймак Воломидир казав, що він знайшов вказану валізу;

- показах свідка ОСОБА_38 , яка повідомила, що обвинувачений медичний працівник, вони працювали у одній медичній установі. У 2015 році вона працювала у Межівській районній лікарні заступником головного лікаря. Пам`ятає, що поступили потерпілі, але чи здійснювала їх огляд - не пам`ятає;

- протоколах прийняття заяв від потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення від 22 жовтня 2015 року;

- протоколі огляду місця події від 23 жовтня 2015 року, під час якого було оглянуто будинок потерпілих АДРЕСА_9 , на подвір`ї домоволодіння виявлено чоловічу шапку чорного кольору та один черевик чорного кольору. В будинку в кімнаті №1 на підлозі виявлено три плями бурого кольору, з яких відібрані змиви; також в будинку виявлено рушник з плямами бурого кольору, підковдру з плямами бурого кольору, коробку з під мобільного телефону Самсунг (т.3 а.пр.199-222);

- протоколі огляду території домоволодіння АДРЕСА_10 від 23 жовтня 2015 року, де на килимі в кімнаті виявлено сліди бурого кольору, на підлозі в спальні виявлено речовину бурого кольору, на матраці ліжка також виявлено речовину бурого кольору. В зальній кімнаті в шафі виявлено липку стрічку скотч. При огляді господарської споруди на землі виявлена шерстяна шапка чорного кольору з червоними полосами. При в`їзді у двір виявлено сліди протектора автомобільних шин, було взято зліпок, який згодом розколовся (т. 4 а.пр.18-31);

- протоколі протоколу огляду ділянки місцевості на відстані 10 км від с. Новопідгороднє Межівського району Дніпропетровської області в напрямку с.Сергіївка Донецької області від 23 жовтня 2015 року, де на території покинутого населеного пункту Новоолександрівка (народна назва «Липчине») було оглянуто напівзруйновану будівлю та напівзруйноване приміщення погребу, - місце куди скинули потерпілих і залишили їх. При спуску в погріб виявлено липкі стрічки, металеве кільце, металевий предмет з маркуванням №81186 та шапка чорного кольору з червоною полосою. В приміщені зруйнованого будинку виявлено рукавичку блакитного кольору. Також виявлено талон ОСАГО на прилеглій території (т. 3 а.пр. 223-233);

- протоколі огляду копії документів від 28 жовтня 2015 року, яким оглянуто фотокопію свідоцтва про право на спадщину за заповітом РФ від імені ОСОБА_14 на користь ОСОБА_13 квартири в м. Люберці (Московія); фотокопію заповіту на користь ОСОБА_13 щодо вказаної квартири, копія свідоцтва про реєстрацію справи, заповіт від імені ОСОБА_14 на користь ОСОБА_13 , свідоцтво про реєстрацію права власності, копії бірок до ювелірних прикрас в кількості 15 шт. (т. 4 а.пр.4-14);

- протоколі огляду бірок та цінників з ювелірних виробів, наданих потерпілою ОСОБА_12 від 02 грудня 2016 року, всього десять позицій, фотокопії яких долучено до матеріалів провадження (т.4 а.пр.80-89);

- протоколі огляду мобільного телефону потерпілої, від 25 жовтня 2015 року, під час якого було оглянуто вказаний телефон та встановлено його ІМЕЙ (т. 4 а.пр. 15-16);

- протоколі огляду від 28 жовтня 2015 року, згідно якого оглянуто добровільно видані свідком ОСОБА_39 речі, які були викрадені в потерпілої. Під час огляду виявлено сумку жіночу жовто-гарячого кольору, жіночу куртку чорного кольору з червоними вставками, чоловічі спортивні кросівки чорного кольору 39 розміру, светр чоловічий бавовняний в смуги блакитного та білого кольору. В пакеті виявлено чоловічі штани темно-сірого кольору джинсові, пояс, футляр для окулярів та валізу туристичну темно-коричневого кольору (т.4 а.п.р.33-34);

- протоколі протокол огляду мобільного телефону «Самсунг», викраденого у потерпілих та наданого ОСОБА_40 з імей НОМЕР_2 (т. 4 а.пр. 37-39);

- протоколі огляду від 28 жовтня 2015 року добровільно виданого ОСОБА_41 годинника наручного механічного типу - циферблат на блакитому фоні, на якому герб рф. з надписом «Адміральські» (т. 4 а.пр.41-43);

- протоколі огляду добровільно наданого ОСОБА_42 мобільного телефону «Соні Еріксон s 500 I» світло-зеленого кольору, від 28 жовтня 2015 року (т. 4 а.пр. 45-47);

- інформації, наданої прикордонною службою, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 в`їхав на територію України через КПП Гоптівка 10 вересня 2015 року, а 23 жовтня 2015 року в 21.37 годин - виїхав (т. 4 а.с. 69);

- висновку експерта № 14/12.1/3 від 17.02.2017, згідно якого вартість телефону «Soni Eriksson» моделі «S 500і» з карткою мобільного зв`язку «МТС», на час злочину складала 275,00 грн, вартість мобільного телефону марки «Samsung» моделі «SGH-X460» - 120,00 грн;

- протоколі огляду від 31 січня 2018 року, відповідно до якого оглянуто вирок рф від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 , дві довіреності від 30 жовтня 2015 року, згідно яких ОСОБА_12 уповноважила ОСОБА_7 на представництво інтересів щодо відчуження земельної ділянки і житлового будинку, та ОСОБА_13 уповноважив ОСОБА_26 на відчудження квартири (т. 4 а.пр. 127-141);

- висновку дактилоскопічної експертизи від 19 серпня 2019 року, відповідно до якого сліди пальців рук залишені не потерпілим ОСОБА_13 (т.4 а.пр.194-210);

- висновку експерта №1114 від 21 серпня 2019 року, згідно якого було визначено групову належність крові потерпілих (т. 4 а.пр. 234-235);

- висновку експерта №1114/1 від 28 серпня 2019 року, згідно якого в змивах, вилучених з місця проживання потерпілих, встановлено наявність крові людини та не виключається її походження від потерпілого ОСОБА_13 (т. 4 а.пр.237-240);

- висновку товарознавчої експертизи від 24 січня 2020 року, відповідно до якого визначено вартість 1 гр. брухту золота 585 проби станом на 21 жовтня 2015 року (т. 5 а.пр. 129);

- висновку вибухо-технічної експертизи № 19/104-11/1/18 від 28.01.2020 року, згідно якого виявлені під час огляду нежитлового напівзруйнованого приміщення в с. Новоолександрівка Межівського району, де в підвалі утримувалися потерпілі, виявлено та вилучено металеве кільце та металевий предмет, який має маркування - 81 386, - є частинами запалу ручної гранати модернізованого ЗСРГМ промислового виготовлення (т.5 а.пр. 136-143);

- та інших доказах, зокрема інших письмових матеріалів, в їх сукупності.

Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченого про те, що він не вчиняв даного злочину, про відсутність в справі доказів його вини та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірена версія обвинуваченого про те, що він взагалі не був присутнім під час спричинення потерпілим тілесних ушкоджень, їх викрадення та вчинення розбійного нападу на них. Його версія про те, що він перебував у вказаний час у свого сусіда - не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 146, ч.3 ст.187 КК України.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Ствердження сторони захисту про те, що покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та потерпілої ОСОБА_12 спростовують обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів, не відповідають дійсності.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції було детально перевірено та проаналізовано покази як зазначених стороною захисту свідків та потерпілої, так і інших доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Так, свідок ОСОБА_19 , допитана за клопотанням сторони захисту, суду першої інстанції пояснила, що її син ОСОБА_20 підтримує дружні відносили з обвинуваченим ОСОБА_7 . Вона знала, що останній приїхав з росії, і коли почався опалювальний сезон точно дату не пам`ятає, її син разом з ОСОБА_7 святкували приїзд останнього, жарили шашлики, випивали, розійшлися пізно ввечері. Мати обвинуваченого забрала його від них додому. Стверджувати, що святкування відбувалося саме 21 жовтня свідок не може. Також свідок зазначила, що у той вечір, коли відбувалось свідкування, батько обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_43 приходив до них та прохав автомобіль.

Свідок ОСОБА_23 - мати обвинуваченого, суду першої інстанції вказала, що син приїхав із заробітків у Москві, жив то у них вдома, то в м Дніпрі. 21 жовтня син був вдома, гуляв із друзями у дворі їх дому за адресою: АДРЕСА_8 . В ті три дні ОСОБА_28 ночував дома. Коли син від`їжджав до росії вона його бачила.

При повторному допиті у суді, свідок ОСОБА_23 пояснила, що святкували від`їзд сина у сусідів. Додому сина привів сусід. Син не прощався, бо прийшов спати, а її чоловік вже мабуть пішов з дому.

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 та ОСОБА_19 вказали, що вони не можуть стверджувати, що святкування від`їзду обвинуваченого відбувалося саме 21 жовтня 2015 року.

Свідок ОСОБА_46 зазначив, що обвинувачений сам пішов додому після зустрічі, а свідок ОСОБА_19 - що його забрала мати. Мати обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_23 спочатку вказала, що син гуляв з друзями 21 жовтня у них вдома, потім що син був у сусідів, і що додому його привів сусід.

Допитаний судом першої інстанції батько обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_43 пояснив, що син приїжджав додому на 2 тижні. У сусідів святкував від`їзд до росії. Після цього він сина не бачив, з ним не прощався. Також вказав, що свою сестру потерпілу ОСОБА_12 він особисто відвіз із с. Липчино до лікарні.

Відповідно до матеріалів провадження, потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було виявлено 22 жовтня 2015 року.

За інформацією, наданою прикордонною службою, ОСОБА_7 23 жовтня 2015 року о 21.37 годин виїхав з території України через КПП Гоптівка.

Отже, ретельно проаналізувавши покази наведених свідків та інших свідків, заявлених стороною захисту, зокрема ОСОБА_47 , ОСОБА_20 , ОСОБА_44 , ОСОБА_48 , ОСОБА_31 , на підтвердження алібі обвинуваченого ОСОБА_7 21 жовтня 2015 року, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність критичного ставлення до показів зазначених осіб через наявність у таких показах суттєвих протиріч щодо перебування обвинуваченого саме ввечері 21 жовтня 2015 року у колі знайомих та друзів під час святкування від`їзду та про наявність у останнього алібі на вказаний день.

Крім того, згідно наявних матеріалів, потерпіла ОСОБА_12 суду вказала, що впізнала серед нападників обвинуваченого ОСОБА_7 спочатку по голосу, потім - з її очей зсунувся скотч і вона бачила його, коли приносили до кімнати її чоловіка, далі з її очей зняли пов`язку та обвинувачений показував банківські картки і вимагав сказати від них пін-коди. Також остання бачила ОСОБА_28 , коли вилазила з погребу, де їх залишити нападники. Крім того повідомила, що обвинувачений запитував у неї про гроші, які були у померлого дідуся у піджаку, що могли було відомо близькому колу осіб; також бачила ОСОБА_28 поряд, а потім він зробив їй ін`єкцію у сідницю і знімав з неї золоті прикраси.

Отже, твердження обвинуваченого та його захисника про те, що потерпіла ОСОБА_12 вказала суду, що не знає, хто саме здійснив надав на неї та її чоловіка не відповідають дійсності.

Разом з цим, як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.12.2015 року, потерпіла ОСОБА_12 дійсно не впізнала серед пред`явлених фотографій фото обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, що вчинила напад на неї (т.4 а.п.р. 48-48), однак цей факт сам по собі не може свідчити про невинуватість ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні з огляду на сукупність інших доказів по справі.

Посилання апелянтів на те, що потерпіла надавала суду неправдиві пояснення, що вона знаходилась без тями та її душа вийшла з тіла і перебувала серед нападників, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу.

До такого ж висновку приходить апеляційний суд і щодо доводів обвинуваченого про неповноту судового розгляду з огляду на те, що судом було задоволено клопотання сторони захисту про допит 5 свідків, з яких судом було допитаного одного, а у допиті інших з безпідставно відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:

1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису, під час судового засідання 19.08.2020 року захисником ОСОБА_49 було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_31 (т.1 а.пр. 134-140), 29.03.2021 року заявлено клопотання про допита свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 ОСОБА_52 (т.3 а.пр. 146- 148).

Заявлені клопотання судом було задоволено та 05.05.2021 року судом допитано в якості свідків ОСОБА_53 , ОСОБА_20 , а 24.09.2021 року свідків ОСОБА_44 та ОСОБА_54 (т.4 а.пр. 46-48).

16.11.2021 року, після допиту свідка ОСОБА_38 , на запитання головуючого суддів, прокурор, сторона захисту та потерпілі зазначили, що всі свідки по справі допитані, клопотання відсутні (т. 3 а.пр. 80).

Під час судового засідання 12.07.2022 року захисником було заявлено клопотання про допита свідків ОСОБА_55 ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_48 та ОСОБА_58 . Судом частково задоволено клопотання сторони та постановлено допита свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_59 та ОСОБА_20 .

У судовому засіданні 17.08.2022 року (т.6 а.пр. 166-167), в якості свідка було допитано ОСОБА_60 . За повідомленням захисника ОСОБА_59 перебуває на військовій службі, обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що ОСОБА_61 також перебуває на військовій службі, а свідок ОСОБА_56 доглядає за дитиною, та просив повторно допитати його батьків.

У судовому засіданні 29.08.2022 року (т.6 а.пр. 177-179) судом було допитано батьків обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_23 та ОСОБА_62 .

Прибуття до суду інших свідків стороною захисту забезпечено не було. На запитання суду про можливість закінчення судового слідства та переходу до судових дебатів обвинувачений та його захисник не заперечували (т. 6 а.п.р. 179).

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом було допитано лише одного свідка на підтвердження його алібі та безпідставну відмову у задоволенні клопотання захисту про допит інших свідків не є слушними.

Аналізуючи посилання захисника в його апеляційній скарзі на відсутність у справі доказів введення потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час вчинення злочину внутрішньо-м`язових ін`єкцій з огляду на відсутність на їх тілі слідів таких ін`єкцій, наявності в їх крові будь-яких препаратів та на не дослідження судом першої інстанції історії хвороби потерпілого ОСОБА_13 як на підставу для виправдання ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з висновків судово-медичної експертизи № 4 та № 5 від 20.01.2016 року, на тілі потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 слідів від ін`єкцій виявлено не було. Однак, з огляду на те, що зазначені експертні дослідження були проведені на підставі дослідженої медичної документації, зокрема історій хвороб потерпілих та їх огляду, майже через три місяці після вчинення на останніх нападу, ураховуючи пояснення кожного з потерпілих про локалізацію та механізм спричинення виявлених у них тілесних ушкоджень, підстав сумніватися у показах ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в частині спричинення їм ін`єкції, у колегії суддів відсутні.

Не заслуговують на увагу і доводи адвоката про необхідність визнання недопустимими доказом висновку судово-медичного експерта № 4 від 20.01.2016 року щодо потерпілого ОСОБА_13 через недослідження судом першої інстанції історії хвороби ОСОБА_13 , яка є втраченою. Зазначений висновок експерта був оцінений судом в сукупності з показаннями потерпілих та свідків, він узгоджується з іншими доказами по справі, тому вимоги апелянта про визнання висновку недопустимим через недослідження судом історії хвороби потерпілого ОСОБА_13 - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Посилання захисника на те, що у висновку судово-медичного експерта № 5 від 20.01.2016 року щодо потерпілої ОСОБА_12 зазначено, що виявлені у неї тілесне ушкодження у вигляді однієї гематоми на шкіряних покровах верхнього віки правого ока могло утворитися за 1-2 доби від часу його спричинення - не суперечить встановленим по справі обставинам.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в обвинувальному акті вказано, що інкриміновані йому події відбувалися у 2020 року, замість вірного у 2015 року заслуговують на увагу, однак така технічна помилка, на думку колегії суддів, не спростовує наявних у справі доказів вини ОСОБА_7 та встановлених судом фактичних обставин.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, а також розглянув клопотання сторони захисту.

Судом з достатньою повнотою перевірено всі доводи обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні, зроблено аналіз доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з чим погоджується й колегія суддів і зазначені доводи, викладені обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах, були предметом дослідження та перевірки під час судового розгляду.

При цьому, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналізуючи доводи прокурора про необґрунтованість призначення обвинуваченому занадто м`якої міри покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Вказані вимоги Закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до категорії нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання судом визнано вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.2 ст. 146 КК України у виді позбавлення на строк 5 років, за ч.3 ст. 187 КК України виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна, та призначити остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, оскільки саме такий вид та розмір покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та для запобігання вчиненню ними нових злочинів.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Доводи, на які посилається сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Твердження ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не обґрунтував висновків, що обвинувачений, маючи медичну, освіту повинен був знати про ваду потерпілої, яка більше 40 років знаходиться на обліку у лікарі психіатра не заслуговують на увагу. Як вбачається з вироку, судом першої інстанції визнано в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, тобто вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_13 , а не потерпілої, як на це вказує ОСОБА_7 .

Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та прокурора, та зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника-адвоката ОСОБА_9 та прокурора Межівського відділу Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4