№ 1-кс/755/3283/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 0001508 від 10.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у провадження судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 передано заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 0001508 від 10.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Заява про відвід мотивована тим, що в обвинуваченого ОСОБА_4 існує сумнів в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_5 при розгляді клопотання від 09.08.2023 року про виключення документів із числа доказів у кримінальному провадженні у зв`язку з їх недопустимістю, за підписом його захисника ОСОБА_3 , який повно, мотивовано та об`єктивно довів до суду про наявність даного критерію. Докази, отримані органом досудового розслідування у непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимим. Єдиним критерієм, яким суд повинен був керуватись при визнанні чи не визнанні вказаних доказів недопустимі на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК України, і таке порушення повинно було встановлено судом відразу під час огляду доказів та не потребує проведення додаткових дій, зокрема, дослідження всіх доказів під час їх оцінки у нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення. Встановлення факту таких доказів недопустимими є обґрунтована та законна підстава для припинення їх досліджувати на стадії судового розгляду. Разом з тим, всупереч встановленого критерію очевидності недопустимості вказаних у клопотанні документів, суддя ОСОБА_5 не мотивовано відмовила у задоволенні клопотання, постановила ухвалу, якою не виключила очевидні недопустимі докази з досліджування на стадії судового розгляду. Це означає, що явні недопустимі докази учасники судового процесу будуть і далі досліджувати на стадії судового розгляду, внаслідок чого, далі будуть істотно порушуватися законні права та свободи ОСОБА_4 як обвинуваченого, гарантовані Конституцією, законами України та міжнародними договорами. Протягом всього кримінального провадження відносно ОСОБА_4 системно порушуються його процесуальні права, первинно як підозрюваного, і далі, як обвинуваченого. Під час досудового розслідування встановлено, що всупереч ст. 39-1 КПК України, досудове розслідування було проведено особами, які не мали на це процесуальних повноважень, а керівник органу дізнання, при вирішенні питання при визначенні дізнавача, який повинен здійснювати дізнання, вийшов за межі своїх повноважень. Це є встановлений факт. Тому, всі документи, які долучені прокурором до кримінального провадження, є недопустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, не передбаченому діючим КПК України, є очевидно недопустимими, і такими, що внаслідок вищевикладеного істотно порушують права та інтереси ОСОБА_4 як обвинуваченого, гарантованих Конституцією та законами України і міжнародними договорами. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. При таких обставинах, суд повинен був прийняти законне та обґрунтоване рішення, яким у повному обсязі задовольнити клопотання про виключення документів із числа доказів у кримінальному провадженні у зв`язку з їх недопустимістю, а провадження розглянути на підставі інших доказів. Однак, суд прийняв протилежне рішенні, яким відмовив захиснику в задоволенні його законного клопотання. У зв`язку з чим, вбачається те, що суддя ОСОБА_5 є необ`єктивною та упередженою при розгляді кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали заяву з підстав, викладених у ній, зокрема, захисник зазначив, що заява є мотивованою та все зазначене у ній, підтверджується долученими до неї матеріалами. Обвинувачений ОСОБА_4 має недовіру судді ОСОБА_5 , оскільки при розгляді кримінального провадження остання є упередженою та необ`єктивною. Зокрема, при направленні обвинувального акту до суду, було виявлено у ньому ряд порушень і сторона захисту звертала на це увагу, однак, суддя ОСОБА_5 обвинувальний акт прокурору не повернула, а тому, прохав заяву задовольнити.

Інші учасники кримінального провадження не з`явилися, однак, враховуючи вимоги ст. ст. 22, 26 та 81 КПК України, вважаю за можливе розглянути заяву про відвід у відсутності інших учасників, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Вивчивши та дослідивши заяву про відвід, вислухавши захисника та обвинуваченого, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Також, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. theUnitedKingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі ВеттштайнаWettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Тобто, наведене указує на те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

При цьому, безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

У цій ситуації, із предмета та меж судового розгляду провадження, в якому заявлено відвід, не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість судді ОСОБА_5 щодо учасників провадження або обставин цієї справи, чи її необ`єктивність при її розгляді.

Не встановлено й інших підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК, які б унеможливлювали розгляд справи вказаною суддею та викликали необхідність її відводу.

Як і не встановлено інформацію, яка б указувала на те, що суддя ОСОБА_5 не є безсторонньою, адже особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного, як наслідок побоювання заявника що суддя є небезстороннім не можна вважати об`єктивно обґрунтованими.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Сама ж по собі незгода з діями судді у провадженні, чи постановленими нею процесуальними рішеннями, не є підставою для відводу.

У справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03.07.2019 ВС сформував позицію про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У ході цього розгляду, також не встановлено з боку судді ОСОБА_5 умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 75, 80, 81, 369-372, 376 КПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 0001508 від 10.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України - відмовити.

Копію ухвали направити для відома судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: