ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/997/23 Номер провадження 11-кп/814/2278/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2023 року за №0000117, за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 17 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого

01 липня 2022 року Автозаводським районним судом м. Кременчук за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.4 ст.185 КК України - на 5 років позбавлення волі;

ч.4 ст.186 КК України - на 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання - 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 01 липня 2022 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 7 років та 1 місяць позбавлення волі, в строк якого зараховано ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 03 квітня до 17 травня 2023 року.

До набрання вироку законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

Епізод №1.

27 грудня 2022 року о 13 годині 09 хвилин ОСОБА_8 в магазині «Маркетопт» по просп. Лесі Українки, 69 у м. Кременчук Полтавської обл. в умовах воєнного стану шляхом вільного доступу таємно викрав належну ПП «Фудзмарт» пляшку текіли «Olmeca Blanco 38%», об`ємом 0,5 л, вартістю 371 гривня 12 копійок.

Епізод №2.

04 лютого 2023 року о 07 годині 54 хвилини ОСОБА_8 в магазині «Продукти-434» ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Небесної Сотні, 3-А в м. Кременчук Полтавської обл. в умовах воєнного стану, діючи повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав належну ТОВ «АТБ-Маркет» пляшку горілки «Koskenkorva» 40%, об`ємом 0,5 л, вартістю 332 гривні 50 копійок.

Епізод №3.

03 квітня 2023 року о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_8 проходив по вул. Троїцькій, 101 у м. Кременчук Полтавської обл., де в цей час побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 . Між ними розв`язалась розмова та ОСОБА_9 дав 50 гривень ОСОБА_8 , який помітив у кишені ОСОБА_9 грошові кошти. Далі ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, діючи повторно, долаючи опір ОСОБА_9 , а саме тримаючи останнього за ліву руку та притискаючи до себе, відкрито викрав із кишені куртки ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 4 500 гривень.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить змінити вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 17 травня 2023 року та пом`якшити йому покарання. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: він не вчиняв крадіжок і грабежу з кваліфікуючими ознаками, за які його засуджено, натомість несвідомо, мимоволі використав продукцію магазинів (виніс із крамниць алкогольні напої та вжив їх) й отримав від ОСОБА_9 частину грошових коштів, які останній йому передав добровільно в ході їх знайомства, а інші частину грошей не відбирав у потерпілого ОСОБА_9 ; показання потерпілого ОСОБА_9 щодо вчинення ним (обвинуваченим) грабежу не відповідають дійсності; під час досудового розслідування працівники поліції вчиняли неправомірні дії, а саме не надали йому, як наркозалежній особі, можливості отримати наркотичний засіб, та в ході особистого обшуку незаконно вилучили його особисті речі; ним не отримувався обвинувальний акт за ч.4 ст.186 КК України, що позбавило його можливості підготуватись до судового засідання; він не визнає вину, але шкодує саме про вчинені вчинки, має тяжке захворювання, потребує постійного лікування й ПП «Фудзмарт» не має до нього претензій. Водночас ОСОБА_8 посилається на те, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відмову від захисника з центру надання безоплатної правової допомоги, з лінією захисту якого він не погоджувався, а з тих підстав, що його друзями йому було залучено захисника за власні грошові кошти.

У судовому засіданні апеляційної інстанції:

обвинувачений, підтримавши апеляційну скаргу з доповненнями, просив пом`якшити йому покарання та повідомив, що в нього померла мати та через це він вчинив таємне викрадення чужого майна в магазині;

захисник підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив пом`якшити ОСОБА_8 покарання, посилаючись, зокрема, на те, що останній визнав винуватість та відшкодував шкоду власникам магазинів;

прокурор заперечив проти апеляційної скарги з доповненнями.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК Украхни. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинуваченим не оспорюється та підтверджено в апеляційній скарзі з доповненнями, а також під час допиту в суді першої інстанції, те, що він під час дії воєнного стану, не маючи при собі коштів, 27 грудня 2022 року о 13 годині 09 хвилин у магазині «Маркетопт» по просп. Лесі Українки, 69 у м. Кременчук Полтавської обл. взяв собі належну ПП «Фудзмарт» пляшку текіли «Olmeca Blanco 38%», об`ємом 0,5 л, вартістю 371 гривня 12 копійок, а також 04 лютого 2023 року о 07 годині 54 хвилини в магазині «Продукти-434» ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Небесної Сотні, 3-А в м. Кременчук Полтавської обл. взяв собі належну ТОВ «АТБ-Маркет» пляшку горілки «Koskenkorva» 40%, об`ємом 0,5 л, вартістю 332 гривні 50 копійок, пройшов повз каси, не розрахувався за дві пляшки вказаних алкогольних напоїв і в подальшому вжив їх.

Проте доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого з приводу того, що він мимоволі вчинив крадіжки позбавлені підстав, оскільки спростовуються показаннями самого ОСОБА_8 , який у місцевому суді повністю визнав винуватість у вчиненні вказаних вище двох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та підтвердив, що викрав алкогольні напої в магазинах умисно й з корисливого мотиву, пройшов із ними повз касу магазину, не розрахувався за них і затим вжив їх, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Окрім того, в судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_8 пояснював причини викрадення чужого майна скрутним майновим станом унаслідок смерті матері, тим самим підтверджуючи умисний і корисливий характер викрадення цього майна.

Про вчинення ОСОБА_8 саме крадіжок майна в магазинах і схильність його до такої поведінки свідчить і те, що ним вчинено два епізоди таємного викрадення майна в аналогічний спосіб.

Оскільки обвинувачений вчинив крадіжки в період дії воєнного стану та другий епізод даного злочину утворює повторність щодо першого епізоду таємного викрадення чужого майна, то місцевий суд правильно встановив наявність цих кваліфікуючих ознак у діях ОСОБА_8 .

Надана судом першої інстанції правова оцінка діям обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України по епізодах №№1, 2 є правильною.

Також колегія суддів уважає необґрунтованими доводи апелянта, які зводяться до того, що він не вчиняв грабежу щодо ОСОБА_9 .

Так, потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції підтвердив те, що він 03 квітня 2023 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, проходячи по вул. Троїцькій, 101 у м. Кременчук Полтавської обл., помітив ОСОБА_8 (з яким він до вчинення злочину не був знайомим), який, як йому здалося, мав знедолений вигляд, а тому вирішив допомогти обвинуваченому матеріально. Простягнув ОСОБА_8 50 гривень, на що обвинувачений взяв ці гроші та, притримуючи його руку своєю рукою, відкрито викрав із його (потерпілого) кишені всі грошові кошти в сумі 4 500 гривень, із якими втік з місця злочину. Він ( ОСОБА_10 ) намагався наздогнати обвинуваченого.

03 квітня 2023 року ОСОБА_9 в ході пред`явлення для впізнання впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 03 квітня 2023 року приблизно о 10 годині 30 хвилин відкрито викрала його грошові кошти, що підтверджуються протоколом цієї слідчої дії з додатком (т.1 а.п.96-97).

Наведені вище докази об`єктивно підтверджуються даними протоколу перегляду відеозапису з камер спостереження з додатками від 03 квітня 2023 року, відповідно до яких зафіксовано, що 03 квітня 2023 року приблизно о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_8 спілкувався з ОСОБА_9 . Обвинувачений рукою схопив потерпілого та відкрито викрав із зовнішньої кишені потерпілого майно останнього, після чого почав тікати, а ОСОБА_9 гнатися за ним (т.1 а.п.112-120).

Отже, зазначені вище показання потерпілого та дані проведеного з ним пред`явлення для впізнання підтверджуються засобами об`єктивного контролю (відеофіксацією), через це об`єктивних підстав не довіряти їм немає. Ці докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять факт вчинення ОСОБА_8 відкритого викрадення майна ОСОБА_9 .

Окрім того, сам обвинувачений, хоча й частково визнав винуватість, між тим, підтвердив у суді першої інстанції факт викрадення грошових коштів із кишені потерпілого. Однак показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв грабежу, а таємно викрадав кошти ОСОБА_9 правильно розцінені судом першої інстанції критично та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю викладених вище взаємоузгоджених доказів, із яких убачається, що обвинувачений відкрито викрав грошові кошти ОСОБА_9 та усвідомлював це, оскільки потерпілий намагався його зупинити, намаючись наздогнати його.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а доводи апелянта про протилежне, а саме те, що він не відбирав кошти в потерпілого, останній їх добровільно віддав, є неспроможними.

Посилання обвинуваченого на те, що під час досудового розслідування працівники поліції вчиняли неправомірні дії, які, на його думку полягали в тому, що вони не надали йому, як наркозалежній особі, можливості отримати наркотичний засіб, є необґрунтованими, оскільки наведені міркування апелянта не узгоджуються з вимогами КК України, правовим режимом проведення досудового розслідування з дотриманням вимог законності, верховенства права та навпаки за умови вчинення описаних ОСОБА_8 дій це було би порушенням вимог кримінального закону.

При цьому, встановлення винуватості ОСОБА_8 не ґрунтувалося на будь-яких доказах, які би могли бути отримані під час досудового розслідування шляхом впливу на нього.

Аргументи апелянта з приводу того, що ним не отримувався обвинувальний акт за ч.4 ст.186 КК України є надуманими та спростовуються даними розписки, засвідченої особистим підписом ОСОБА_8 , якою підтверджено факт отримання 11 квітня 2023 року апелянтом обвинувального акта щодо нього за ч.4 ст.186 КК України перед скеруванням справи до суду (т.1 а.п.76).

Також позбавлені підстав доводи ОСОБА_8 про те, що місцевий суд порушив його право на захист, оскільки безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відмову від захисника з центру надання безоплатної правової допомоги, з лінією захисту якого він не погоджувався, а з тих підстав, що його друзями йому було залучено захисника за власні грошові кошти, оскільки обвинувачений не надав будь-яких даних про укладення ним договору із адвокатом і, більше того, в засіданні місцевого суду навіть не міг назвати прізвище адвоката, з яким було би укладено відповідну угоду. Не залучався ОСОБА_8 захисник на підставі договору про надання правової допомоги й під час провадження в суді апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що здійснення захисту - це в основному питання взаємовідносин між обвинуваченим та його захисником, незалежно від того, чи призначається захисник в межах надання правової допомоги чи оплачується приватним чином. Згідно з п.«с» ч.3 ст.6 Європейської конвенції з прав людини втручання компетентних органів вимагається лише в тих випадках, коли факт незабезпечення адвокатом ефективного представництва є очевидним або будь-яким чином переконливо доведений до їх відома («Камасинський проти Австрії, «Лагерблом проти Швеції»).

Разом з цим, що стосується саме оцінки ефективності або неефективності стратегії й тактики захисту, то суд не має повноважень оцінювати їх ефективність, оскільки давати таку оцінку може лише Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури.

Відповідно до матеріалів справи захисник ОСОБА_7 , який є професійним адвокатом з відповідним фахом, як у місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції, активно здійснював захист обвинуваченого у межах обраної з ним правової позиції, діючи з використанням визначених КПК України засобів так, щоб були повно, всебічно та об`єктивно досліджені всі сприятливі для обвинуваченого обставини. У ході розгляду справи в місцевому суді ОСОБА_8 на якість юридичних послуг адвоката ОСОБА_7 не скаржився.

Будь-яких об`єктивних даних, які би підтверджували факт неналежного виконання захисником ОСОБА_7 професійних обов`язків адвоката, що могло би призвести до обмеження прав обвинуваченого, передбачених ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.59 Конституції України, ст.20, ч.ч.3, 4 ст.42 КПК України, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч.4 ст.186 КК України (найбільш тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого засуджено ОСОБА_8 ) передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 вчинив три епізоди тяжких злочинів проти власності в період іспитового строку за попереднім вироком, судимий, неодружений, посередньо характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває.

Судом першої інстанції визнано обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, часткове відшкодування завданої шкоди в сумі 729 гривень, і не встановлено обставин, які би обтяжували покарання.

Ураховуючи викладені вище дані та обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, але в мінімальному розмірі.

На доводи апелянта щодо наявності в нього захворювання апеляційний суд зауважує, що при встановленні захворювання, яке перешкоджає виконанню покарання, за умови його належного підтвердження, вказане може слугувати самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст.84 КК України та складає самостійний предмет дослідження й оцінки суду.

Колегія суддів ураховує відсутність претензій власників магазинів до обвинуваченого, однак ці дані з огляду на викладені вище обставини в їх сукупності не є мотивованою й достатньою підставою для пом`якшення останньому заходу примусу.

При цьому, що стосується питання призначення покарання на підставі ст.69 КК України, то слід зазначити, що підставою для застосування зазначеної норми є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а дані обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Однак обставини, які визнані судом першої інстанції, як такі, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 в їх сукупності, з урахуванням зазначених вище даних про особу обвинуваченого, який після його попереднього засудження належних висновків для себе зробив і не стає на шлях виправлення, а знову вчинив злочини, які є тяжкими, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а тому є відсутніми підстави для пом`якшення обвинуваченому заходу примусу із застосуванням ст.69 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 71 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 17 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4