Справа № 333/9783/23
Провадження № 1-кс/333/3466/23
УХВАЛА

06 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000333, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2023 року слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000333, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Каховка Херсонської області, громадянина України, депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу за мобілізацією на посаді командира 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодший лейтенант», раніше не судимого.

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.04.2023 року за № 94 молодшого лейтенанта військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 призначено на посаду командира 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та всі види забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_7 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХI введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, молодший лейтенант ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України. Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

В свою чергу, молодший лейтенант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

31 жовтня 2023 року, приблизно о 13:06 год., командир механізованої роти військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_8 , знаходячись в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , під час шикування особового складу військової частини зачитав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_9 , №5/370дск від 30.10.2023 щодо заміни особового складу та продовження ведення оборонного бою на визначених позиціях поблизу АДРЕСА_3 та надав наказ про його виконання.

Після цього молодший лейтенант ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел молодший лейтенант ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст. 9,11,16,28,29,30,31,32,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у присутності командира механізованої роти військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_8 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем, та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, не виконав наказ командира механізованої роти військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_8 , направлений на реалізацію бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_9 №5/370дск від 30.10.2023 щодо заміни особового складу та продовження ведення оборонного бою на визначених позиціях поблизу с. Приютне Малинівської сільської громади Пологівського району Запорізької області, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Таким чином, ОСОБА_5 за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.4 ст.402 КК України - непокорі, тобто у іншому умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_5 вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме: непокору тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, яке по своїй суті являється ухиленням від виконання військового обов`язку. Зазначене вище підтверджує наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що на цей час, у зв`язку із початковим етапом досудового розслідування даного кримінального провадження встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_5 у випадку обрання відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою може здійснювати тиск на тих свідків, які ще не були допитані, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження. При цьому, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, ОСОБА_5 на теперішній час являється військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим може покинути місце служби, чим фактично вчинить кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про необхідність ізоляції ОСОБА_5 задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду і слідства, впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом, котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 буде саме тримання під вартою.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 неможливо, оскільки відповідно до ч.7 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців. які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 402 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він підозрюється, є тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії Російської Федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, та те, що вказана його протиправна діяльність створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити та не застосовувати до ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід - заставу.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він не визнає себе винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України. 15.03.2022 року він добровільно з`явився до територіального центру для подальшої мобілізації. У подальшому приймав участь в обороні свого селища та міста Харкова від російських військ, за що був нагороджений медаллю «Захиснику Вітчизни» Указом Президента України від 31.10.2022 року, а також медалями «За оборону міста-героя Харкова», «За оборону рідної держави». Також за військову службу він був нагороджений почесними відзнаками 127 ОБТО ІІ та ІІІ ступенів та має статус учасника бойових дій.

Під час військової служби 2022-2023 р.р. він жодного разу не відмовлявся від виконання бойових завдань.

У квітні 2023 року він отримав поранення внаслідок вибуху міни, після чого пройшов ВЛК, яка 04.07.2023 року дійшла до висновку, що він є обмежено придатним до військової служби: непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Його військова частина НОМЕР_1 , де він перебував на посаді командира 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти у військовому званні «молодший лейтенант» розташовувалася поблизу АДРЕСА_2 , де постійно відбувалися бої з російськими військами.

Враховуючи погіршення стану свого здоров`я, після вказаного висновку ВЛК він почав оформлювання документів по переміщення його до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Плани його переміщення були узгоджені командирами військової частини НОМЕР_2 та командиром НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони. Про стан його здоров`я знали і у військовій частині, де він проходив службу.

31.10.2023 року зранку через стан свого здоров`я він звернувся до лікаря його військової частини. Потім, приблизно о 10-00 год. йому зателефонував його безпосередній командир та наказав приїхати до місця дислокації командира механізованої роти військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта АДРЕСА_4 . Він виконав наказ та по його прибуттю ОСОБА_10 наказав взяти з собою зброю, шолом і бронежилет та висунутись до посадки біля АДРЕСА_2 . Приїхавши на вказане місце, нам сказали пошикуватися, було це приблизно о 13:00 години. При цьому вже були присутні співробітники Військової служби правопорядку, яких ми до цього чекали. Пошикувалися: він, солдат ОСОБА_11 та солдат ОСОБА_12 , тобто втрьох.

У подальшому, ОСОБА_10 зачитав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , суттю якого було висунутись до певної посадки, зайняти оборону поблизу АДРЕСА_2 , для заміни особового складу та продовження ведення оборонного бою на визначених позиціях. Після того як ОСОБА_10 зачитав бойове розпорядження представник ВСП запитав про те, хто відмовляється від виконання цього наказу.

До місця призначення необхідно було йти, приблизно 8 км з усім спорядженням, але він не міг би це зробити через неналежний стан його здоров`я.

Відмови ніхто не висловив. Він особисто сказав, що готовий виконати наказ, але стан його здоров`я, наразі, не дозволяє його виконати у повному обсязі. Також він додав, що згідно довідки ВЛК він є обмежено придатним для проходження військової служби, тобто є придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Крім того він пройшов комісію МСЕК, де йому визначили 25% втрати працездатності у зв`язку із захистом Батьківщини.

У подальшому співробітники ВСП їх роззброїли та привезли до м. Запоріжжя. Привіз безпосередньо ОСОБА_10 у супроводі представників ВСП. На той момент у нього було направлення від 31 жовтня 2023 року на консультацію до Запорізького військового шпиталю (в/ч НОМЕР_4 ) до терапевта, невропатолога та гастроентеролога, із зазначенням того, що його турбує. Лікар його військової частини не оглядав, а лише виписав відповідне направлення до вузьких спеціалістів у м. Запоріжжя.

За таких обставин він не міг виконати наказу, але це було не через його незгоду або відмову від виконання бойового розпорядження, а виключно через неналежний стан здоров`я. Тому вважає, що підозра необґрунтована і у слідчого судді відсутні будь-які підстави для обрання йому запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою. Перелік захворювань, які були діагностовано у ОСОБА_5 , об`єктивно унеможливлював перебування підозрюваного у складі бойових підрозділів. ОСОБА_5 після отримання висновку ВЛК подав рапорт на переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаду офіцера відділення офіцерів запасу, у результаті чого отримав план переміщення. Про стан його здоров`я знав безпосередній командир. Крім того, ОСОБА_5 отримав направлення до лікарів і у день оголошення йому бойового розпорядження, яке нібито він не виконав.

Тобто, не зважаючи на обізнаність про поточний стан здоров`я ОСОБА_5 , а також на вже отримане узгодження переміщення підозрюваного з боку його керівництва на посаду, яку йому можливо було займати у відповідності до довідки ВЛК, в порушення таких застережень щодо можливих місць служби, командуванням ОСОБА_5 було направлено його на лінію боєзіткнення, служба на якої передбачає значні фізичні навантаження, що в його випадку не було передбачено лікарями ВЛК Це і послужило підставою для неможливості з його боку виконання бойового наказу у повному обсязі за станом його здоров`я.

За таких обставин захисник вважає, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 КК України є необґрунтованою.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 31.10.2023 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.4 ст.402 КК України по факту відмови виконувати бойове розпорядження командира в умовах воєнного стану військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 (кримінальне провадження №0000333).

Згідно Витягу з ЄРДР слідчими ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, слідчими які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000333 є: ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (постанова про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 31.10.2023 року), а процесуальними прокурорами: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 (постанова про зміну групи прокурорів від 31.10.2023 року; протоколі допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ; довідка з Пісочинської селищної ради Харківської області; рішення сесії Пісочинської селищної ради від 01.12.2020 року; повідомлення про підозру від 03.11.2024 року); постанова про доручення здійснення процесуальних дій; доручення; допит підозрюваного

03.11.2023 року ОСОБА_5 керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_32 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 є депутатом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області.

На час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_5 у порядку ст.208 КПК України не затриманий.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором - прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 . Копію вказаного клопотання та доданих до нього матеріалів захисник та підозрюваний ОСОБА_5 отримали своєчасно (03.11.2023 року о 17 год. 40 хв.). До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Водночас, слідчий суддя зобов`язаний перевірити обґрунтованість підозри, яка містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий - питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства), § 32).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовжування обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами. Навіть при прийнятті першого рішення про застосування стосовно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національні суди мають навести докази існування обґрунтованої підозри та відповідних ризиків кумулятивно.

Отже, перевірка слідчим суддею саме обґрунтованості підозри має стати бар`єром для необґрунтованого кримінального переслідування та засобом належної реалізації загальних завдань кримінального провадження - щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

В даному випадку, слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор у судовому засіданні не довели, що маються обставини, які викликають обґрунтовану підозру щодо непокори ОСОБА_5 , тобто інше умисне невиконання наказу, вчинена в умовах воєнного стану.

До свого клопотання слідчий долучив: витяг з ЄРДР; копії: повідомлення про виявлене кримінального правопорушення; медичної характеристика на ОСОБА_5 ; службової характеристики на ОСОБА_5 ; витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2023 року; інформаційної довідки на військовозобов`язаного; тимчасове посвідчення на ім`я ОСОБА_5 ; паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 ; довідки ВЛК від 04.04.2023 року; витягу з бойового розпорядження від 30.10.2023 року; витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ; витягу з ЄРДР за ч.4 ст.402 КК України; довідки від начальника медичної служби - медичного пункту від 31.10.2023 року; укомплектованість групи супроводу; постанова

Фактично слідчим на підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України були надані протоколі допитів свідків, які фактично зазначили, що ОСОБА_5 відмовився виконувати наказ командира - бойове розпорядження та вказав, що його стан здоров`я не дозволяє виконувати зазначений наказ, а також медична характеристика на підозрюваного.

Водночас, матеріали, долучені до клопотання слідчого свідчать, що у ОСОБА_5 мається довідка ВЛК від 04.07.2023 року, згідно якої він є обмежено придатним до військової служби: непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Також, стороною захисту долучені у судовому засіданні медичні документи на ім`я ОСОБА_5 (консультаційні висновки спеціалістів), що свідчать про наявність у останнього певних хвороб.

Крім того, у ОСОБА_5 є довідка від 31.10.2023 року, згідно якої ОСОБА_5 на момент огляду виявляє наступні скарги: сильний головний біль, дзвін у вухах, болі у грудному та поперековому відділах у хребта, оніміння правої верхньої кінцівки, постійне вживання гіпотензивних препаратів, що знижують тиск, здуття живота та болі у верхніх відділах живота, які з`являються після прийому їжі. Для встановлення діагнозу потрібні консультації вузьких спеціалістів: терапевта, невропатолога та гастроентеролога з метою підтвердження або виключення паталогій.

Тобто фактично до оголошення йому бойового наказу, ОСОБА_5 був у медичній службі - медичному пункті військової частини, звідки його направили на обстеження та консультації лікарів.

Слідчим не надано належних та допустимих доказів про умисність дій ОСОБА_5 щодо іншого умисного невиконання наказу.

Жоден із свідків не вказав, що ОСОБА_5 мав можливість виконати наказ командира військової частини.

Судом не встановлено підстав, які б вказували на те, що підозрюваний відмовився виконати бойове розпорядження в порушення ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 6, 11, 16, 28, 29, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України з мотивів небажання виконати свій конституційний обов`язок щодо захисту держави, оскільки з дотриманням Конституції та Статуту перебуваючи на військовій службі здійснював оборону України починаючи з часу його мобілізації, неодноразово виконував бойові завдання, мотивом невиконання наказу 31.10.2023 року був незадовільний стан здоров`я, який впливав на його працездатність, боєготовність у фізичному розумінні.

При цьому жоден зі свідків не повідомив суду відомостей, які змогли б прямо чи непрямо підтвердити версію прокурора про злочинний умисел обвинуваченого на небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни і будь-якими іншими доказами такий намір також не підтверджується.

Слідчим суддею досліджувалися усі інші матеріали кримінального провадження і документи, які були долучені до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але вважаю, що жоден з них не свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 .

Повертаючись до рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» щодо визначення ЄСПЛ терміну «обґрунтована підозра», вважаю, що факти і інформація, повідомлена слідчим і прокурором, а також встановлені у судовому засідання обставини, не змогли б переконати об`єктивного спостерігача в обґрунтованості підозри ОСОБА_5 .

Також слідчий суддя звертає увагу на наступне. У клопотанні слідчого вказано, що він дії ОСОБА_5 кваліфікує за ознаками непокори, тобто у іншому умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану. Водночас, обґрунтовуючи ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий зазначив, що ОСОБА_5 свідомо допустив порушення виконання військового обов`язку і проходження військової служби, вчинивши військовий злочин, а саме: непокору тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, тобто зовсім інше, ніж зазначено у повідомленні про підозру.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу не має повноважень оцінювати правильність кваліфікації слідчим дій підозрюваного. Водночас, в даному випадку, вважаю, що слідчим та прокурором у судовому засіданні не надано доказів щодо наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_5 за ч.4 ст.402 КК України.

Керуючись ст. ст. 2, 176, 177, 183, 194, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000333, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного.

Повний текст ухвали складено 08.11.2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1