1Справа № 335/3513/22 1-кп/335/217/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222 від 9 серпня 2022 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця за мобілізацією, солдата військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді водія третього мінометного взводу мінометної батареї, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду водія третього мінометного взводу мінометної батареї, солдат, діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 02.05.2022 самовільно, без поважних причин залишив місце служби, яке розташоване поблизу АДРЕСА_2 та був відсутній в місці несення військової служби до 20.06.2022.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця служби вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочину. Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 5 ст. 407 КК України, визнав себе повністю винним, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Отже суд на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, проти чого не заперечували обвинувачений та прокурор, та будучи повідомленими про наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи визнання вини обвинуваченим, приходить до висновку, що його дії органом досудового розслідування за ч. 5 ст. 407 КК України кваліфіковано вірно, як самовільне залишення місця служби вчинене в умовах воєнного стану, а вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена повістю.

Суд визнає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.5 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, кваліфікується як тяжкий злочин, проте суд враховуєконкретні обставини, дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він раніше несудимий, є громадянином України, є військовослужбовцем, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров`я.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Санкція ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нового злочину призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до військової служби, а саме те, що він і надалі бажає продовжувати військову службу після відбуття покарання, суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України застосувати ст. 69 КК України.

Суд з підстав, зазначених раніше, вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_4 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме призначити покарання у виді арешту в межах санкції частини статті. На підставі ч. 2 ст. 60 КК України військослужбовці відбувають арешт на гауптвахті. Відповідно до п.п. А п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.

При цьому суд зазначає наступне.

27 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022 (далі Закон № 2839-IX).

Законом № 2839-IX внесені зміни до ст. 69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 2 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Стаття 69 КК України у попередній редакції передбачала можливість застосування її до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Суд вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 .

Враховуючи вищенаведене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд дійшов висновку про можливість застосування положень ч.1 ст.69 КК України (в редакції від 19.08.2022 року) та призначення обвинуваченому покарання більш м`якого виду, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України, а саме у виді арешту, який згідно з положеннями ч.2 ст.60 цього Кодексу військовослужбовці відбувають на гауптвахті.

Необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази та витрати на залучення експерта відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 53, 65-67, 75, 76, 407 КК України, ст.ст. 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України (в редакції від 19.08.2022) у виді арешту на строк 6 (шість) місяців, з відбуванням на гауптвахті.

На підставі ч. 2 ст. 60 КК України військослужбовці відбувають арешт на гауптвахті.

Відповідно до п.п. А п.1 ч.1 ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного прибуття до місця відбування покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1