Справа № 456/6070/23
Провадження № 1-кп/456/168/2024
ВИРОК

іменем України

23 січня 2024 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на посаді начальника відділу управління інформаційними системами ТзОВ «Видавничий Дім «Укрпол», зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 08.06.2023 близько 16:30 годин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot 301», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі «Київ-Чоп» при проїзді її ділянки 603 км.+600 м., проявив злочинну недбалість, яка виразилася в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки, на дорозі із двохстороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, без причин технічного характеру, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху перетнувши осьову лінію дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, по якій в цей час йому на зустріч рухався автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , такими своїми діями створив аварійну обстановку, котра призвела до зіткнення із ним.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , згідно висновку експерта, отримав тупу травму живота, розриви печінки, гемоперитонеум, перелом лівого плеча, забійну рану правого коліна, перелом правого надколінника, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , згідно висновку експерта, отримала закритий перелом головок 2,3,4,5 плюсневих кісток лівої ступні з незначним зміщенням, забійну гематому стопи, забійну рану лівого стегна, множинні забійні підшкірні гематоми нижніх і верхніх кінцівок, тулуба, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення чинних Правил дорожнього руху України водієм вказаного автомобіля ОСОБА_4 , а саме:

-п. 1.2 (в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів);

-п. 1.5. (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків);

-п. 2.3 (підпункту «б» - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; «д» водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху);

-п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху);

-п. 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» ( підпункту «вузька суцільна» - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей);

і вказані порушення ОСОБА_4 вимог ПДР України перебувають в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.2, 1.5, 2.3, 10.1, п. 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спричинено середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вищезазначене кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 24 листопада 2023 року старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 та затверджений прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження потерпілим, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

В судових дебатах прокурор просить суд призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Правова позиція потерпілих

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні просить суд суворо обвинуваченого не карати, застосувати правові приписи ст.75 КК України відносно обвинуваченого та не позбавляти останнього права на керування транспортними засобами, про що подав письмову заяву до суду. Окрім цього, вказав, що шкода йому відшкодована в повному обсязі, просить цивільний позов залишити без розгляду.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні просить суд суворо обвинуваченого не карати, застосувати правові приписи ст.75 КК України відносно обвинуваченого та не позбавляти останнього права на керування транспортними засобами, про що подала письмову заяву до суду. Окрім цього, вказала, що шкода їй відшкодована в повному обсязі, просить цивільний позов залишити без розгляду.

Представник потерпілих ОСОБА_10 підтримав позицію своїх довірителів щодо призначення покарання, просить суд залишити цивільний позов без розгляду, оскільки шкода відшкодована в повному обсязі.

Правова позиція сторони захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що 08.06.2023 з дружиною та сином повертався до м.Стрий, поспішав у лікарню. У нього була обмежена видимість елементів дороги, він хотів подивитися, чи далеко затор і відбулося зіткнення з автомобілем, який рухався по зустрічній смузі. В подальшому його забрала карета швидкої медичної допомоги і він по сьогоднішній день перебуває на листку непрацездатності. Просить суд його суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки його робота безпосередньо пов`язана з керуванням автомобілем. Зазначив, що шкода ним відшкодована потерпілим в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 просить суд при призначенні покарання врахувати особу обвинуваченого, позитивні характеристики, як за місцем проживання, так і за місцем праці, міцні соціальні зв`язки, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої доньки, факт відсутності відомостей про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Крім цього просить врахувати збіг фактичних обставин вказаного кримінального правопорушення, факт визнання обвинуваченим повністю своєї провини у вчиненому ДТП та повне відшкодування шкоди. Також просить врахувати, що робота обвинуваченого пов`язана з керуванням транспортними засобами і є єдиним джерелом його доходу.

Межі судового розгляду кримінального провадження.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, з`ясуванням позиції потерпілих щодо призначення міри покарання та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Як убачається із законодавчого визначення, злочином може бути визнано лише протиправне, суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України). Звідси одним з елементів складу злочину може бути визнано певну поведінку людини, свідомий та вольовий вчинок, а не певний стан особи.

Диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причиновому зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного суду від 21.08.2019 у справі № 682/956/17.

За змістом закону порушення Правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, полягає в: а) порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; б) настанні суспільне небезпечних наслідків заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і в) причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту та спричиненими наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.

Показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено, що 08.06.2023 близько 16:30 годин, ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot 301», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі «Київ-Чоп» при проїзді її ділянки 603 км.+600 м., проявив злочинну недбалість, яка виразилася в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки, на дорозі із двохстороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, без причин технічного характеру, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху перетнувши осьову лінію дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, по якій в цей час йому на зустріч рухався автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , такими своїми діями створив аварійну обстановку, котра призвела до зіткнення із ним.Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , згідно висновку експерта, отримав тупу травму живота, розриви печінки, гемоперитонеум, перелом лівого плеча, забійну рану правого коліна, перелом правого надколінника, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , згідно висновку експерта, отримала закритий перелом головок 2,3,4,5 плюсневих кісток лівої ступні з незначним зміщенням, забійну гематому стопи, забійну рану лівого стегна, множинні забійні підшкірні гематоми нижніх і верхніх кінцівок, тулуба, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_4 , котрий вину у вчиненому злочині визнав повністю та які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд вважає доведеним:

факт порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, а саме: п. 1.2 (в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів); п. 1.5. (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); п. 2.3 (підпункту «б» - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; «д» водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); п. 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» ( підпункту «вузька суцільна» - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей), які перебувають в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Висновки суду.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.2, 1.5, 2.3, 10.1, п. 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спричинено середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілим.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, позицію потерпілих, які просять обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти його волі, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні злочину, раніше не судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

До вказаних висновків, суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Слід також вказати, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний суд прийшов до висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілі просять призначити обвинуваченому покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілим, відсутності обтяжуючих у справі обставин, а також позиції потерпілих, які не заперечують щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 р. право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19 вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Суд вважає, що підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами немає, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений працює на посаді начальника відділу управління інформаційними системами ТзОВ «Видавничий Дім «Укрпол», і автомобіль є єдиним засобом за допомогою, якого він може здійснювати свою трудову діяльність. Наведене стверджується, зокрема довідкою від 08.01.2024 за підписом генерального директора ТзОВ «Видавничий Дім «Укрпол». Також суд враховує позицію потерпілих, які просять не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, оскільки він повністю відшкодував їм заподіяну шкоду і жодних претензій до обвинуваченого вони не мають.

На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що застосування до ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ставить під загрозу гідне людське існування його сім`ї, оскільки обвинувачений є одруженим і на його утриманні перебуває малолітня донька, у зв`язку з цим обвинувачений зобов`язаний працювати та забезпечувати свою сім`ю всім необхідним.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Цивільний позов.

В підготовчому судовому засіданні 12.12.2023 потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подано цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В судовому засіданні 08.01.2024 потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представник адвокат ОСОБА_10 подали клопотання про залишення цивільного позову без розгляду, зважаючи на повне відшкодування їм обвинуваченим заподіяної моральної шкоди.

За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України на вимогу позивача суд залишає заяву без розгляду, постановивши про це ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що залишення позовної заяви без розгляду не порушує права та інтереси як позивачів, за якими відповідно до ч.2 ст. 257 ЦПК України зберігається право звернутися до суду повторно, так і відповідача, а тому позовну заяву, слід залишити без розгляду.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 обрано у виді особистого зобов`язання, який слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні слід вирішити в порядку ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України, й призначити йому покарання у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.

Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-23/11203-ІТ від 27.07.2023 в сумі 3585 /три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять/ грн., за проведення інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-23/11202-ІТ від 19.07.2023 в сумі 2390 /дві тисячі триста дев`яносто/ грн., за проведення інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-23/11198-ІТ від 19.07.2023 в сумі 2390 /дві тисячі триста дев`яносто/ грн., за проведення інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-23/15605-ІТ від 24.08.2023 в сумі 2390 /дві тисячі триста дев`яносто/ грн.

Скасувати арешт майна, накладений на автомобіль «Peugeot 301», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та на автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , відповідно до ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.06.2023 у справі №461/3064/23.

Речові докази: автомобіль «Peugeot 301», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_4 , автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1