ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/108/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/108/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора, продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання до 11 березня 2024 року

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, визначених ст.194 КПК України.

Мотивує скаргу відсутністю в клопотанні прокурора всупереч п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України належного обґрунтування неможливості запобігання ризикам, визначеним ст.177 КПК України застосуванням щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів та посилань на матеріали, що підтверджують наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також доказів того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити кримінальне правопорушення, який може бути нівельований обранням до його підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, під час якого дії обвинуваченого будуть під контролем поліції.

Наголошує на тому, що ОСОБА_7 перебував у Тернополі декілька днів та здійснював роботи пов`язані з ремонтом моста, тому він не може впливати на потерпілих, свідків, оскільки він погано орієнтується на місцевості.

Вввжає що ризик переховування обвинуваченого від суду відсутній з огляду на те, що його підзахисний не оголошувався у розшук, та відсутності матеріалів, які б вказували на те, що підозрюваний має намір від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому посилається на рішення ЄСПЛ у справі "Бойченко проти Молдови" №41088/05 від 11.07.2006 року, відповідно до якого одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладеній, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0000271, внесене до ЄРДР від 29 вересня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України , тобто грабежі - відкритому викраденні чужого майна( пачки кави та чаю вартістю відповідно 102 грн. та 73 грн. з магазину "СМ Маркет"), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого було продовжено.

Сторона захисту у поданій апеляційній скарзі не оспорює обґрунтованості підозри у скоєнні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.

Щодо незменшення та продовження існування ризиків переховування ОСОБА_7 від суду, вчинення ним іншого кримінального правопорушення, а також впливу ним на свідків та потерпілого, місцевий суд, визнаючи їх доведеними, виходив з тяжкості інкримінованого йому злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також суворості покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним, а саме позбавлення волі на строк від семи до десяти років, усвідомлюючи, яке він може умисно переховуватись від суду як на території України, так і поза її межами з метою уникнення відповідальності; а також даних про його особу: наявності не знятої (не погашеної) судимості за вчинення умисних корисливих злочинів, відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, місця роботи та утриманців, окрім того, врахував що обвинуваченому відомі потерпілий та свідки у даному кримінальному провадженні, тому з метою уникнення відповідальності ОСОБА_7 може здійснювати на них тиск та погрози з метою дачі неправдивих показань чи відмови від добровільно наданих показань.

Перевіряючи посилання сторони захисту на формальне наведення прокурором у клопотанні вказаних ризиків та ненадання доказів на підтвердження їх існування колегія суддів вважає їх необгрунтованими з огляду на те, що вищенаведені обставини дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного

При цьому колегія суддів врахує практику ЄСПЛ, у відповідності до якої хоч тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту ( справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, у якій ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»).

Колегія суддів також погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м"якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту оскільки дані про особу ОСОБА_7 і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення дають підстави для обмеженням особистої свободи обвинуваченого, а інший запобіжний захід не зможе запобігти настанню існуючих ризиків та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді