Справа № 214/4053/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000268 від 21.02.2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні надав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, обвинувачений був раніше засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. ОСОБА_6 не працює, тобто немає законних, належних засобів для існування, неодружений, немає на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, тому це може спонукати останнього до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності. При цьому, існують ризики, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_6 може переховуватися від суду. Також, прокурор вважає, що ОСОБА_6 має доступ до матеріалів кримінального провадження, в тому числі до анкетних даних свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення встановленої законом відповідальності, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, шляхом погроз або застосування насильства, а також на інших осіб, які володіють відомостями про обставини вчинення злочину, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень. Окрім того, на думку прокурора обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 раніше був засуджений за вчинення тяжкого злочину, характер злочину, у вчиненні якого підозрюється останній - вчинення тяжкого злочину, свідчить про підвищену небезпеку останнього, тому є підстави що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і злочин проти життя та здоров`я особи. На теперішній час, вказані ризики не відпали та продовжують існувати, у зв`язку з чим, на думку прокурора, є необхідність у продовженні судом строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_6 .

Прокурор, в судовому засіданні, підтримав та просив задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який законом встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Судом встановлені обставини, наявність яких може свідчити про ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби ОСОБА_6 переховуватися від суду, знищити, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку суду, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, про що свідчить характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, обвинувачений був раніше засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не працює, тобто немає законних, належних засобів для існування, неодружений, немає на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, тому це може спонукати останнього до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Також, на думку суду, знаходячись на волі, обвинувачений має доступ до матеріалів кримінального провадження, в тому числі до анкетних даних свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення встановленої законом відповідальності, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, шляхом погроз або застосування насильства, а також на інших осіб, які володіють відомостями про обставини вчинення злочину, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень.

Окрім того, суд приймає до уваги, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 раніше був засуджений за вчинення тяжкого злочину, що свідчить про підвищену небезпеку останнього, тому є підстави що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і злочин проти життя та здоров`я особи.

Вказані вище обставини, на думку суду, в сукупності, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на необхідність продовження обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

При цьому, обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_5 не наведено жодних обставин, які свідчили б про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд вважає недоцільним зміну обраного щодо нього запобіжного заходу на домашній арешт, як на цьому наполягав захисник.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст.110, 176-178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 14.08.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 19.06.2023 року.

Суддя ОСОБА_1