Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

18 липня 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/613/23

провадження № 1-кп/152/75/23

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000079 від 19.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, працюючої фельдшером ФАП с. Руданське Жмеринського району Вінницької області, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, ч.1 ст.357 КК України

з участю:

сторін кримінального провадження -

зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_3

встановив:

ОСОБА_3 в період часу з 11.01. по 13.01.2023, під час дії воєнного стану на території України, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшла до домоволодіння ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташоване по АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, підбурювана жагою до легкої наживи, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, знаючи, що господарки будинку не має вдома, відчинила вхідні двері житлового будинку, проникла в середину будинку, де в одній із кімнат виявила та таємно викрала три курки породи «Брама», одну курку породи «Арбор Айкрес» та одного півня породи «Леггорн». Після чого залишила місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 774 грн.

Крім того ОСОБА_3 на початку лютого 2023 року, в період дії воєнного стану на території України, знаючи, що ОСОБА_5 перебуває на лікуванні, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно прийшла до домоволодіння останньої, що розташоване по АДРЕСА_2 , відчинила ключем навісний замок на вхідних дверях житлового будинку, таким чином проникла до будинку, де в одній із кімнат виявила гаманець, з якого таємно викрала грошові кошти в сумі 257 гривень, які належать ОСОБА_5 . Тут же на столі ОСОБА_3 виявила нотаріально посвідчений заповіт ОСОБА_5 , який вирішила викрасти, з метою перешкоджання в подальшому прийняття спадщини особою, що являється спадкоємцем за заповітом. Усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, ОСОБА_3 викрала заповіт від 30.01.2018, який належить ОСОБА_5 та відповідно до ст. 1 ЗУ «Про інформацію» від 02.10.1992, глави 85 ЦК України являється офіційним документом, складеним та засвідченим із дотриманням визначених законодавством норм уповноваженою особою, якій законодавством надано право у зв`язку з її службовою діяльністю засвідчувати документи, що посвідчують певні дії, містять передбачені законодавством реквізити та відомості. Далі ОСОБА_3 в одній з металевих діжок, що знаходились в приміщенні кухні, виявила згорток з грішми в сумі 19000 гривень, які також таємно викрала. Після чого залишила місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденими грішми розпорядилася на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 19257 гривень.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винуватою себе у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю, не заперечувала факту вчинення кримінальних правопорушень при вище наведених обставинах.

Суду показала, що маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшла до домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 , знаючи, що остання перебуває на лікуванні ключем відчинила навісний замок на вхідних дверях житлового будинку, зайшла в середину будинку, де в одній із кімнат виявила та таємно викрала чотири курки та одного півня. Після чого залишила місце вчинення злочину, а світську живність зберігала в своєму домогосподарстві. В подальшому півень здох, а курей вона повернула ОСОБА_5 . Через короткий проміжок часу вона повторно прийшла на подвір`я до господарства ОСОБА_5 , таким самим чином проникла в житловий будинок, кухню звідки таємно викрала грошові кошти в загальній сумі 19257 гривень та заповіт ОСОБА_5 , яким вона заповідала своє майно не їй, а іншій особі, з метою перешкоджання оформлення спадщини в майбутньому.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_5 на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України. До суду від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання за станом здоров`я (а.с. 17).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяви потерпілої ОСОБА_5 і вважає за можливе провести судовий розгляд у її відсутності з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 також вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подала письмову заяву.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності її позиції у суда немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_3 що при таких обставинах вона позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 і переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 в тому, що вона в період часу з 11.01. по 13.01.2023, під час дії воєнного стану на території України, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшла до домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, підбурювана жагою до легкої наживи, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, знаючи, що господарки будинку не має вдома, відчинила вхідні двері житлового будинку, проникла в середину будинку, де в одній із кімнат виявила та таємно викрала три курки породи «Брама», одну курку породи «Арбор Айкрес» та одного півня породи «Леггорн». Після чого залишила місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 774 грн.

Крім того ОСОБА_3 на початку лютого 2023 року, в період дії воєнного стану на території України, знаючи, що ОСОБА_5 перебуває на лікуванні, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно прийшла до домоволодіння останньої, що розташоване по АДРЕСА_2 , відчинила ключем навісний замок на вхідних дверях житлового будинку, таким чином проникла до будинку, де в одній із кімнат виявила гаманець, з якого таємно викрала грошові кошти в сумі 257 гривень, які належать ОСОБА_5 . Тут же на столі ОСОБА_3 виявила нотаріально посвідчений заповіт ОСОБА_5 , який вирішила викрасти, з метою перешкоджання в подальшому прийняття спадщини особою, що являється спадкоємцем за заповітом. Усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, ОСОБА_3 викрала заповіт від 30.01.2018, який належить ОСОБА_5 та відповідно до ст. 1 ЗУ «Про інформацію» від 02.101992, глави 85 ЦК України являється офіційним документом, складеним та засвідченим із дотриманням визначених законодавством норм уповноваженою особою, якій законодавством надано право у зв`язку з її службовою діяльністю засвідчувати документи, що посвідчують певні дії, містять передбачені законодавством реквізити та відомості. Далі ОСОБА_3 в одній з металевих діжок, що знаходились в приміщенні кухні, виявила згорток з грішми в сумі 19000 гривень, які також таємно викрала. Після чого залишила місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденими грішми розпорядилася на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 19257 гривень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій в умовах воєнного стану, повторно, з проникненням у житло та викраденні офіційного документа, вчиненого в інших особистих інтересах органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість її доведена і вона повинна нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст. 357 та ч. 4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретних кримінальних правопорушень й обставини їх вчинення, особу винуватої, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженою. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачена ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, покаялася у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання та роботи, повернула викрадене майно та офіційний документ потерпілій. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Шаргородська ЦМЛ» ОСОБА_3 не перебуває.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_3 - Жмеринським районним сектором №2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області від 21.06.2023 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в с. Руданське Жмеринського району Вінницької області разом із чоловіком та двома доньками, має середню спеціальну освіту, на даний час працює фельдшером ФАП с. Руданське Жмеринського району Вінницької області, матеріально забезпечена. Раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася. За місцем постійного проживання та роботи характеризується позитивно. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 без обмеження або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високу небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб (а.с. 35 - 37).

При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілої, яка при призначенні покарання покладається на вирішення суду, даних про особу ОСОБА_3 , яка активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, щиро покаялася у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання та роботи, шкоду, заподіяну кримінальними правопорушеннями відшкодувала повністю, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до частин 2, 5 статті 12 КК України є кримінальним проступком та тяжким злочином, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 статті 69 КК України.

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: грошові кошти в сумі 19000 гривень, заповіт від 31.08.2018, три курки породи «Брама», одну курку породи «Арбор Айкрес», колодку з ключами слід повернути потерпілій ОСОБА_5 , папір А4 - знищити.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 955,92 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 КК України, ч.4 ст.185 КК України і призначити їй покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 680 гривень, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на засуджену ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженій ОСОБА_3 - не застосовувати.

Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 19000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень, заповіт від 31.08.2018, три курки породи «Брама», одну курку породи «Арбор Айкрес», колодку з ключами повернути потерпілій ОСОБА_5 , папір А4 - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 955 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 92 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1