ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/734/23 Справа № 177/1607/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та апеляційну скаргу з доповненнями його захисника адвоката ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 14.10.2020 року, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Зелений Гай Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який на утриманні дітей, інших осіб не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року ОСОБА_10 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 263 КК України у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців,

-за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом частково складення призначених покарань, з застосуванням положень ст. 72 КК України, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 11 (одинадцяти) років 2 (двох) місяця позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Цим же вироком ОСОБА_11 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирішено питання, які стосуються: запобіжного заходу; початку строку відбування покарання; стягнення витрат за залучення експерта для проведення експертиз; речових доказів.

Як визнав доведеним суд, 14.10.2020 року, приблизно об 01:00 год, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження та закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_12 , за попередньою змовою між собою, вступили в злочинну змову щодо вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном на території с. Зелений Гай Криворізького району Дніпропетровської області.

В період часу з 01 год 15 хв до 01 год 30 хв ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження та закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_12 , за попередньою змовою між собою, з прямим умислом на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, поєднаного з проникненням у житло, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прибули до домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_13 . Там, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, через незачинену хвіртку пройшли на територію домоволодіння АДРЕСА_1 та постукали у двері. Після того, як потерпілий відчинив двері, ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження та закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_12 , проникли до приміщення вищевказаного будинку. Перебуваючи у приміщенні вищевказаного будинку ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 з метою подолання опору зі сторони потерпілого ОСОБА_13 нанесли багаторазово удари руками та ногами по різним частинам тулуба потерпілого, спричинивши згідно висновку експерта № 1902 від 24.11.2020 ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітини, що супроводжувалась переломом 4-го ребра праворуч, 5-12 ребер ліворуч, ускладнених розривом правої легені та правобічним гемопневмотораксом. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення ушкоджень, які входять у сукупність ушкоджень тупої травми груді від багаторазової дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом удар (удар-стиснення) та за своїм характером ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознаками небезпеки для життя п. 2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995).

Після чого, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження та закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_12 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, виявили та незаконно заволоділи майном потерпілого ОСОБА_13 , а саме: б/у телевізором марки «LG» № НОМЕР_1 та ТВ реверса Т2 чорного кольору з пультом дистанційного керування, які знаходилися в кімнаті, розташованій в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , вартість яких, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1979 від 20.11.2020, відповідно становить 475,00 грн та 247,50 грн., після чого утримуючи при собі все вищевказане майно вийшли з приміщення будинку, залишили місце вчинення кримінального правопорушення, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 722,50 грн.

Крім цього, 13.10.2020 ОСОБА_10 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи за місцем свого мешкання в буд. АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на носіння холодної зброї, взяв належний йому кастет та поклав у ліву кишеню своєї куртки, усвідомлюючи, що даний кастет є холодною зброєю та не маючи передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї, направився до м. Кривого Рогу, тобто почав носити при собі холодну зброю.

14.10.2020 року, під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_10 був доставлений до приміщення Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, вул. Каховська 36, де під час проведення особистого обшуку у останнього слідчим Криворізького РВП КВП було виявлено та вилучено предмет, схожий на кастет, який поміщений до спец пакету № EXT 0217822 та який є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме кастетом, виготовленим саморобним способом.

Не погодившись із вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник, адвокат ОСОБА_8 , та адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник, адвокат ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах, кожен окремо, просять вказаний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги з доповненнями адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , вказує на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, таким, що порушує принцип верховенства права та засади розумності, добросовісності і справедливості. Зауважує, що зазначені у вироку суду обставини, при яких був виявлений та вилучений предмет, схожий на кастет, суперечать матеріалам кримінального провадження, повідомленню про підозру та обвинувальному акту, оскільки взагалі не вказано коли вказана дія відбувалась, а саме її час. Крім того, судом першої інстанції в порушення вимог ст. 338 КПК України, із обвинувального акту самостійно виключено абзац, який є в обвинувальному акті щодо обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 263 КК України.

Судом допущено неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу суду, що сторона захисту просила закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Зазначає, що судом помилково визнано як належні та допустимі деякі докази, які були покладені в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_10 , а саме: протокол огляду предмета від 14.10.2020; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 14.10.2020; протокол роз`яснення права на захист від 14.10.2020; постанови про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи у ОСОБА_10 від 14.10.2020; протокол отримання зразків для експертизи у ОСОБА_10 від 14.10.2020; протокол проведення слідчого експерименту від 18.11.2020 та додаток до нього відеозапис його проведення. Звертає увагу, що суд не дає вказаним доказам належної оцінки в оскарженому вироку, а лише зазначає їх у вироку. Судом не було надано належної оцінки і проведеному огляду предмету від 14.10.2020, проведеного в порушення ч. 3 ст. 214 КПК України до внесення відомостей в ЄРДР.

Вважає, що в порушення ч. 7 ст. 228 КПК України, слідчий в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2020 за участі потерпілого ОСОБА_13 , пред`явив фотознімки на різному фоні, з відмінностями по кольору верхнього одягу (куртки), чому суд першої інстанції не надав належної оцінки, не вважаючи вказані процесуальні недоліки такими, що вплинули на результат проведеної слідчої дії.

Звертає увагу, що в порушенні вимог ст. 290 КПК України стороні обвинувачення не було відкрито висновок СПЕ № 448 від 24.11.2020 відносно ОСОБА_11 , проте судом такий доказ визнано належним.

Вважає, що судом було допущено неповноту судового розгляду, оскільки судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого судового рішення. Так, двічі заявлялось клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме: до відомостей, відображених у паперовій формі про реєстрацію слідчих та інших дій, прийнятих процесуальних рішень, внесених до електронної бази даних ЄРДР по даному кримінальному провадженню.

Судом не було допитано свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були допитані під час досудового розслідування як свідки, чим також допущено неповноту судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі вказує, що оскаржений вирок є незаконним та підлягає скасуванню з постановленням нового вироку, яким йому має бути призначено більш м`яке покарання за обвинуваченням у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України. Зазначає про недоведеність його вини належними та допустимими обставинами кримінального провадження, та допущену невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону вказує те, що суд в оскарженому вироку посилається як на доказ на свідчення обвинуваченого ОСОБА_11 , який перебуває на обліку у лікаря психіатра, що поєднано із іншими обставинами кримінального провадження, які в подальшому під застосованим морального впливу зі сторони слідчого та прокурора дійшли бажаного результату в суді. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відповідні висновки та повідомлення медичного характеру щодо психічного стану обвинуваченого ОСОБА_11 , свідчення якого суд, без володіння спеціальними медичними знаннями, взяв в обґрунтування обвинувального вироку відносно нього, визнавши, що ОСОБА_11 сприяв розкриттю кримінального злочину. Стверджує, що оскаржений вирок суду першої інстанції ухвалено на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять доказів про відсутність психіатричних розладів у обвинуваченого ОСОБА_11 при наданні ним свідчень в суді першої інстанції. Суддею першої інстанції були вибрані із всіх свідчень лише ті, що були вигідними стороні обвинувачення. Судом не взято до уваги, що при затриманні, перевезенні до відділення поліції, під час допиту свідка, обвинуваченому ОСОБА_10 не було надано адвоката, чим порушено його право на захист. Звертає увагу суду, що надали адвоката тільки тоді, коли вже допитали інших осіб кримінального злочину, які були співучасниками у скоєному.

Зазначає, що свідчення свідка ОСОБА_21 різнились щодо місця вилучення кастету з первісними його свідченнями, наданими під час досудового слідства. Проте суд поклав в основу обвинувального вироку свідчення, в яких вказаний свідок не був впевнений.

Звертає увагу суду, що при допиті свідка - потерпілого, допитаного різними суддями, він дав різні свідчення щодо осіб, які його побили. Вказує, що потерпілий не пам`ятав, хто його побив, що підтвердили свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Судом належним чином не надано значення свідченням ОСОБА_24 , який підтвердив, що у ОСОБА_10 колись була куртка червоного кольору, проте він не бачив, щоб він її носив останнім часом. Також, вказав, що не бачив у ОСОБА_10 кастет та не знає звідки він у нього взявся.

Судом не було взято до уваги, що свідчення свідка ОСОБА_25 .Вельган з приводу того, що саме він, ОСОБА_10 , телефонував їй з погрозами, вона надала після морального тиску з боку прокурора та головуючого судді ОСОБА_1 . Звертає увагу суду, що обвинувачений ОСОБА_11 після домовленості з прокурором ОСОБА_26 під час перебування в ДІК № 89 колонії м. Дніпро на лікуванні, надав в судовому засіданні як свідок свідчення, які не відповідають дійсності. Як наслідок, обвинуваченому ОСОБА_11 судом визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Вважає оскаржений вирок таким, що суперечить нормам Конституції України, оскільки судом першої інстанції були відхилені всі відомості, заявлені стороною захисту, відповідно до ст. 87 КПК України, щодо стану потерпілого ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 . Тому, суд не мав можливості надати правильні висновки їх свідченням, не впевнившись у їх стані здоров`я з точки зору медичних висновків. Звертає увагу, що під час досудового розгляду, допит ОСОБА_11 , який проводився 16.10.2020 року, відбувався без участі захисника, що суперечить вимогам діючого кримінального процесуального закону.

Зазначає, що під час досудового розслідування всі процесуальні дії, які відтворювалися на місці події, проводилися за відсутності захисників, що є обов`язковим, оскільки одним із обвинувачених в цій справі є особа з психічними вадами здоров`я.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , не заперечуючи винність свого підзахисного ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_11 змінити в частині призначеного покарання через суворість та призначити покарання більш м`яке, ніж передбачено законом. Вважає, що він не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд не врахував, що ОСОБА_11 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем мешкання, щиро кається в скоєному злочині, активно сприяв розкриттю злочину, має тяжке захворювання. Зазначає, що за наявності перелічених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд на підставі ст. 69 КК України, міг призначити покарання більш м`яке, ніж передбачено законом.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Адвокат ОСОБА_8 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу з доповненнями, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 в повному обсязі, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 ..

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та свого захисника адвоката ОСОБА_8 в повному обсязі. Не заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 .

Адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі. Не заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 .

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає наступне:

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожного окремо, у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, відповідає встановленим обставинам і з достатньою повнотою підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених та оцінених судом доказами.

Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні послідовно пояснював, що саме обвинувачений та ще один чоловік вчинили на нього напад. З осіб, які на нього напали, він впізнав саме ОСОБА_10 як односельця. ОСОБА_11 до подій, що мали місце 13.10.2020 року, не знав. Пояснив суду хід подій та дій кожного із учасників, описав зовнішній вигляд та одяг, в який були одягнуті обвинувачені. Вказував, що удари йому наносилися ногами взутими як в чорні, так і в червоні кросівки. При цьому, він чув ОСОБА_10 , який запитував за гроші, потім про телефон та документи на будинок, а коли він повідомляв, що не має ні грошей, ні телефону, а документи на будинок у матері, йому знову наносилися удари. Його били тривалий час, декілька разів втрачав свідомість, а коли він востаннє прийшов до тями, в будинку нікого вже не було, він доповз до дивану та відчував, що йому стає гірше, він заснув. Коли почало світати, він побачив відсутність в будинку телевізора LG, відчував, що задихається, після чого вийшовши з будинку, тримаючись за паркан, дійшов до сусідки, щоб покликати на допомогу, оскільки телефону не мав. Зазначив, що крім телевізора у нього було викрадено пульт керування та телевізійну цифрову приставку.

При відтворенні відеозапису слідчого експерименту за його участі, надавав уточнюючі відповіді, що перший удар наніс йому ОСОБА_11 , в послідуючому йому удари наносив й ОСОБА_10 . Пояснював, що ОСОБА_10 він знав як односельця, оскільки бачив половину його обличчя, коли той виглядав із-за дверей його будинку.

Вказані показання потерпілого узгоджуються та підтверджуються наступними доказами:

Обвинувачений ОСОБА_11 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, суду пояснив, 13.10.2020 він зустрівся із ОСОБА_27 . На прохання останнього він продав йому за 100 грн. власні червоні кросівки бувші. ОСОБА_28 , який на той момент був одягнений в чорні штани, червону куртку та чорні мокасини, одразу змінив взуття, а саме взув червоні кросівки, а свої чорні - залишив у квартирі ОСОБА_29 .

Протягом дня вони вживали алкогольні напої. Вдвох поїхали до с. Зелений Гай Криворізького району, де разом пішли до ОСОБА_21 з яким теж вживали спиртні напої. Потім ОСОБА_28 зателефонував ОСОБА_30 за запропонував якусь справу, у зв`язку з чим викликав таксі та вони поїхали на 95 квартал м. Кривого Рогу за ОСОБА_31 . Вже втрьох вони повернулися до с. Зелений Гай Криворізького району, де знов вживали спирте у ОСОБА_32 . За вказівкою ОСОБА_33 вони втрьох проїхали до якогось будинку. Він запитав у ОСОБА_33 , куди вони йдуть, на що останній вказав, що він скоро побачить. Йдучи за ОСОБА_34 він попередньо не знав куди вони йдуть та з якою метою.

Пояснював, що раніше він потерпілого не знав, жодних конфліктів з ним не мав. Прибувши до невідомого йому будинку, ОСОБА_30 постукав, у вікні з`явилося світло та чоловік запитав: «Хто там?». На що ОСОБА_28 відповів: «Свої». Коли чоловік, яким виявився потерпілий ОСОБА_35 відчинив двері будинку, він ОСОБА_36 запитав у нього, чи пам`ятає він його, на що потерпілий відповів, що він його не знає. Після цього, ОСОБА_28 сказав йому, ОСОБА_37 , шоб він не розмовляв з потерпілим, а «закатав його в пол». Він відмовився, після чого його хтось відштовхнув, та ОСОБА_30 наніс перший удар ОСОБА_38 , від якого він впав. В подальшому вони наносили удари потерпілому по різним частинам тіла, зокрема ОСОБА_30 стрибав на потерпілому, ОСОБА_28 наносив удари руками та ногами, дерев`яним ціпком, а він ОСОБА_36 наніс потерпілому удари рукою по тулубу та ногою в голову. Зазначав, що почав наносити удари потерпілому, оскільки ОСОБА_28 сказав, що якщо він не буде бити потерпілого, з ним буде те ж.

В ході побиття потерпілого він вимагав у потерпілого гроші, а ОСОБА_28 документи на будинок, при цьому потерпілий вказав, що нічого з цього не має. Тоді ОСОБА_28 сказав ОСОБА_39 забирати телевізор у потерпілого та нести його до ОСОБА_32 . ОСОБА_30 взяв телевізор, пульт від телевізора та Т-2, після чого першим пішов до ОСОБА_21 , а вони пішли за ним. Потерпілий в цей час лежав на підлозі.

Вони пробули у ОСОБА_21 до ранку, зокрема він прокинувшись, в період близько 05-06 годин ранку, поїхав додому до м. Кривого Рогу. Зранку все розповів матері, пояснив, що вони будучи п`яними побили чоловіка.

Свідок ОСОБА_40 суду пояснила, що ОСОБА_11 є її сином. 13.10.2020 вона повернувшись з роботи до квартири, при вході в коридорі квартири виявила, що відсутні червоні кросівки сина ОСОБА_11 та його нові кросівки. Вона телефонувала сину, він повідомив, що відпочиває на районі «Карачуни», а після цього на її дзвінки не відповідав. Зателефонував їй лише близько шостої години ранку, запитав де вона. Близько 07:30 год 14.10.2020 син повернувся додому. Близько десятої години сину телефонував ОСОБА_28 та з їх розмови вона зрозуміла, що ОСОБА_28 пред`являв претензії її сину щодо зникнення телефону та планшету, на що син повідомив, що їх не брав. З їх розмови вона зрозуміла, що вночі вони були разом, та її син повідомив, щоб ОСОБА_10 запитував зниклі речі в тих, хто там залишився.

В обідній час їй зателефонував батько та повідомив, що в селі побили «Десанта» ( ОСОБА_41 ) та сказав, щоб вони чекали поліцію. Після цього, поліція приїхала за її сином ОСОБА_11 . Вона поїхала в райвідділ поліції до сина, де побачила ОСОБА_10 , який був взутий в червоні кросівки її сина ОСОБА_11 . На її питання ОСОБА_10 повідомив, що купив їх у ОСОБА_11 .

Через місяць після вказаних подій, здійснюючи прибирання вона виявила в своїй квартирі, в спальні, під спортивною сумкою сина, порвані кросівки ОСОБА_10 темного кольору, які вона раніше бачила на ОСОБА_10 .

Зі слів сина їй відомо, що ОСОБА_10 приїздив до їх квартири, де переодягнув його кросівки, в подальшому вони відпочивали на Карачунах, випивали алкогольні напої, після чого, вони поїхали до села, де випивали алкоголь у Полковника, потім поїхали на 95 кв за ОСОБА_42 ( ОСОБА_43 ), та в подальшому поїхали до села, відпустили таксі на станції та йшли «на діло», як вказував її сину ОСОБА_10 .

Також свідок зазначала, що ОСОБА_10 перебуваючи в Сізо, телефонував їй, повідомив, що наймає захисника та запропонував, щоб її син ОСОБА_44 говорив все як він скаже. Після цього, їй телефонував невідомий дорослий чоловік, який вказав, щоб її син «брав все на себе», оскільки все одно хворий, а «Владюся» має бути на свободі.

Свідок ОСОБА_22 у ході судового засідання пояснила, що восени 2020 року, точну дату вона не пам`ятає, їй зателефонувала її подруга мама ОСОБА_13 та попросила викликати сину швидку медичну допомогу, у зв`язку з чим вона побігла до ОСОБА_41 додому. Прибувши до будинку ОСОБА_41 вона виявила, що в будинку все розкидано, побито, ящики з триляжа витягнуті та валялися, палиця розтрощена, а сам ОСОБА_35 був побитий, ребра підпухлі, в грудях аж клекотало, мали місце пошкодження на голові, йому було тяжко дихати. Вона викликала швидку, яка констатувала дуже тяжкий стан ОСОБА_41 та госпіталізувала його. Працівник медичної служби викликав поліцію, а вона залишалася на місці події, чекаючи працівників поліції.

Зі слів ОСОБА_41 , їй відомо, що вночі до нього прийшли троє осіб, повідомили, що «свої», він відчинив, після чого його одразу побили та забрали телевізор, приставку Т-2.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що в минулому, точної дати він не пам`ятає, витягнувши шибку вікна та відчинивши через нього двері будинку, до його будинку спочатку приходили ОСОБА_10 та ОСОБА_44 , які посидівши в нього, випивши принесений алкоголь, поїхали за ОСОБА_31 . Після цього, вже в темний час доби, до його будинку прийшов ОСОБА_36 та ОСОБА_30 з телевізором, а близько через 15-20 хв прийшов і ОСОБА_10 , який пояснив, що заходив додому та почав підключати приставку Т-2. При цьому ОСОБА_36 повідомив, що вони побили «Вовку» та забрали телевізор. Свідок пояснював, що телевізору не мав, а останні повідомили, що дарують йому цей телевізор. Вони його підключили та разом дивилися телевізор, розпивали горілку. Також ОСОБА_21 пояснював, що ОСОБА_36 демонстрував відеозапис, на якому ОСОБА_35 вже був побитий.

Також свідок ОСОБА_21 пояснював, що після спільного розпивання горілки, ОСОБА_36 пішов додому раніше, ОСОБА_28 та ОСОБА_30 спали в його ( ОСОБА_21 ) будинку. Однак коли він прокинувся, ОСОБА_45 вже не було, а у ОСОБА_10 зник планшет та зникла приставка Т-2, при цьому вказаний планшет раніше належав ОСОБА_46 . Після цього, ОСОБА_10 пішов з його будинку, куди йому не відомо. Повідомив, що у ОСОБА_47 чи ОСОБА_45 кастету не бачив, але особисто бачив кастет у ОСОБА_10 . В цей вечір ОСОБА_28 прийшов до нього з чорним пакетом, в якому був кастет та повісив його на гвіздок, але чи забрав вказаний кастет ОСОБА_28 коли йшов додому йому не відомо, чи вилучався у його будинку вказаний пакет свідок не пам`ятав.

При одночасному допиті зі свідком ОСОБА_24 , ОСОБА_21 пояснив, що він вживає алкоголь щодня, напередодні подій вживав пиво з обвинуваченими, горілку з ОСОБА_24 , а вночі ще розпивав горілку з обвинуваченими та ОСОБА_30 , тому події наступного ранку, зокрема, коли саме прокинувся ОСОБА_48 не пам`ятає, але підтвердив, що зранку до нього вже прийшов ОСОБА_24 та вони вдвох продовжили розпивати залишки горілки. Зазначав, що перебуваючи в Сізо, ОСОБА_10 телефонував йому та просив, щоб він давав інші показання, змінив свої покази, на що він повідомив, що буде повідомляти все як було.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що восени 2020 року він розпивав самогон у будинку ОСОБА_21 , пішов від нього близько 5-6 години вечора, коли той заснув. У цей день у будинку ОСОБА_21 телевізору не було. Повернувшись до його будинку ранком наступного дня, близько 6:00 - 6:30 ранку, оскільки у ОСОБА_21 ще залишалася горілка, він розбудив ОСОБА_21 та вони почали вживати алкоголь, в цей час ОСОБА_10 продовжував спати в будинку ОСОБА_21 . Пояснював, що прийшовши до ОСОБА_21 , він побачив у його будинку телевізор чорного кольору, який, як пояснив йому ОСОБА_21 принесли «ребята». Чи говорив ОСОБА_21 , хто саме, він не пам`ятав. ОСОБА_10 прокинувся близько через три години після його приходу та почав шукати свій телефон і планшет, який раніше належав ОСОБА_31 . При цьому, ОСОБА_10 взяв у нього телефон та пішов з будинку ОСОБА_21 . Після цього, через деякий час приїхали працівники поліції, які повідомили про побиття ОСОБА_49 . Перебуваючи на вулиці, він був очевидцем вилучення у ОСОБА_21 телевізору.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000474 від 14.10.2020 вбачається, що відомості про вказане кримінальне провадження внесено до ЄРДР о 15:28:13 14.10.2020 (а.п. 1 т. 1) за фактом надходження повідомлення по лінії 102 щодо доставлення до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» з тілесними ушкодженнями ОСОБА_13 з адреси: АДРЕСА_1 , де 14.10.2020 приблизно о 01:00 год ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проникли до приміщення його будинку, відкрито заволоділи майном, заподіявши ОСОБА_13 тілесні ушкодження (а.п. 1-2 т. 1).

З рапортів працівників поліції слідує, що повідомлення про подію, що є предметом даного кримінального провадження, надійшли від медичних працівників (а.п. 3-4 т. 1). Вказане повністю узгоджується з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.10.2020, відповідно до якого ОСОБА_13 будучи попередженим про кримінальну відповідальність повідомляв, що 14.10.2020 саме ОСОБА_28 , ОСОБА_30 та ОСОБА_36 прибувши до його будинку по АДРЕСА_1 спричинили йому тілесні ушкодження та забрали з будинку телевізор, Т2. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень від був доставлений до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» (а.п. 28 т. 1).

Відповідно до протоколу огляду від 14.10.2020 з фототаблицею, об`єктом якого було домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в кімнаті якого стояв диван, на якому виявлено подушку, покривало та футболку із плямами бурого кольору, та дерев`яна шухлядка з речами та документами в хаотичному порядку. В ході огляду вилучено чотири липкі стрічки зі слідами папілярних ліній (з пляшок) поміщені до пакету EXP 0217765, фрагмент ковдри та футболка зі слідами РБК поміщені до пакетів відповідно EXP 0017957 та EXP 0017958, змив із підлоги вилучений до паперового конверту, п`ять фрагментів палиці INZ 4026626, а також з висувної шафи вилучено п`ять липких стрічок, що запаковані до спец пакету EXP 0217847 (а.п. 5, 6-18 т.1). Вказані об`єкти визнані речовими доказами по кримінальному провадженню згідно постанови від 14.10.2020 (а.п. 25-26 т. 1).

Згідно протоколу огляду від 14.10.2020 з фототаблицею, проведеного за участі ОСОБА_21 та понятих, об`єктом якого був телевізор марки LG Ultra Slim, моделі 21 FU6RL з серійним номером 810 UT00320 вироблений в Україні з пластику чорного кольору та підставкою червоного кольору, в ході огляду виявлено та вилучено з екрану телевізора сліди папілярних ліній, які відкопійовані на три липкі стрічки та упаковані до спец пакету EXP 0217760 (а.п. 20-21 т.1), які визнані речовими доказами (а.п. 25-27). Відповідно до змісту вказаного протоколу, який підписаний ОСОБА_50 без будь-яких зауважень та застережень, інші предмети у ОСОБА_21 не вилучалися.

За даними протоколу огляду від 21.10.2020, складеного за участі ОСОБА_21 , було проведено огляд пульта дистанційного керування чорного кольору, який добровільно видав ОСОБА_51 21.01.2020 (а.п. 203, 204-205 т. 1). Вказаний пульт визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, згідно постанови від 21.10.2020 (а.п. 206-207 т. 1). Телевізор та пульт управління були оглянуті в ході судового засідання, за участі учасників кримінального провадження та потерпілий ОСОБА_41 підтвердив, що саме ці речі зникли у нього після нападу обвинувачених та були повернуті йому працівниками поліції на відповідальне зберігання.

За висновком судово-товарознавчої експертизи № 1979 від 20.11.2020 (а.п. 94-97 т.2), відповідно до якого ринкова вартість телевізора марки «LG», серійний номер НОМЕР_2 , чорного кольору, бувшого у використанні, станом на 14.10.2020, становить 475 грн, а ринкова вартість ТВ реверса Т-2 чорного кольору з пультом дистанційного керування з написом «Uclan», бувшого у використанні, станом на 14.10.2020 становила 247,50 грн. (а.п. 94-97 т. 2).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 14.10.2020, зі змісту якого вбачається, що за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, в порядку ч. 4 ст. 208 КПК України, затримано ОСОБА_10 . Процедуру затримання розпочато о 15:00 год 14.10.2020 та закінчено о 17:20 год, при цьому йому роз`яснено процесуальні права. Заяв ОСОБА_28 не мав, а в ході його обшуку при затриманні, за присутності захисника та понятих, у нього було виявлено та вилучено предмет схожий на кастет розміром довжиною 10 см на 6 см, з лівої кишені одягнутої на ОСОБА_33 куртки червоного кольору, який поміщено до спец пакету № EXP 0217822 (а.п. 64-66 т. 1). ОСОБА_10 роз`яснено його процесуальні права, забезпечено право на залучення захисника (а.п. 64-74 т. 1). Будь-яких порушень процесуального закону при затриманні ОСОБА_10 та вилучення у нього кастету апеляційним судом не встановлено. Тому в цій частині суд відкидає апеляційні доводи, як такі, що не грунтуються на фактичних даних.

В постанові про відібрання зразків відбитків пальців рук та протоколі отримання зразків для експертизи, датованих 14.10.2020 р., в кожному з вказаних процесуальних документів, які підписані ОСОБА_10 , містяться дані щодо унікального номеру кримінального провадження, що формується в ЄРДР при реєстрації кримінального провадження, а саме № 0000474 від 14.10.2020 року, в ході досудового розслідування якого були складені ці процесуальні документи. І хоча в протоколі про отримання зразків відбитків пальців рук ОСОБА_10 (а.п. 75-76 т. 1) зазначено час процесуальної дії з 14 год 30 хв по 14 год 35 хв, тобто раніше ніж час регістрації провадження в ЄРДР 15:28:13 14.10.2020 (а.п. 1 т. 1), цю обставину колегія суддів вважає лише технічною помилкою, опискою. Оскільки, до реєстрації провадження в ЄРДР слідчий не міг би вказати номер цього провадження у вказаних постанові про відібрання зразків відбитків пальців рук та протоколі отримання зразків. Тому колегія суддів відкидає доводи апеляційних скарг про недопустимість вказаних постанови про відібрання зразків відбитків пальців рук та протоколу отримання зразків для експертизи, та похідних від них висновків судово- дактилоскопічної експертизи.

15.10.2020 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (а.п. 77-79 т. 1).

16.10.2020 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України (а.п. 108-110 т. 1) та відібрано зразки відбитків пальців його рук (а.п. 106-107 т. 1).

Відповідно до висновку експерта № 19/104-17/1/1890 від 28.10.2020, три сліди пальців рук розміром 25х20 мм, 16х25 мм, 24х18 мм, які були вилучені з висувної шафи в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , в ході огляду місця події та відкопійовані на 5 липких стрічках, поміщені у спец пакет № EXP 0217847, придатні для ідентифікації та залишені відповідно великим пальцем правої, великим пальцем лівої і великим пальцем правої рук особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я гр. ОСОБА_10 . Два інші сліди пальців рук, вилучені в ході проведення огляду місця події, а саме 19х18 мм та 21х15 мм, які придатні для ідентифікації за ними особи, залишені не особами, дактилокарти яких заповнені на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а іншою особою (особами) (а.п. 5-21 т. 2).

Чотири сліди рук розміром 29х17 мм, 15х11 мм, 18х12 мм, 41х22 мм, вилучені 14.10.2020 на три липкі стрічки з поверхні телевізора «LG» виявлено в будинку АДРЕСА_1 , залишені відповідно великим, середнім та безіменним пальцями і тенаром долоні правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_21 (а.п. 5-21 т. 2). Вищевказані дактилокарти визнані речовими доказами (а.п. 22 т. 2).

18.11.2020 за участі потерпілого ОСОБА_13 проведено процесуальну дію впізнання, в ході якої ОСОБА_13 за фотознімками впізнав під номером два обвинуваченого ОСОБА_10 , який 14.10.2020 в коридорі його будинку наносив йому удари, вимагав документи. Потерпілий вказав, що добре знає ОСОБА_10 , а тому впізнав його за такими ознаками зовнішності, як форма вух, обличчя, волоссю, очі. Протокол пред`явлення особи для впізнання підписано потерпілим, понятими (а.п. 106-108 т. 2).

18.11.2020, в ході проведення процесуальної дії впізнання особи, за участі понятих, потерпілим ОСОБА_13 за фотознімками впізнано ОСОБА_11 , як одну із осіб, яка 14.10.2020 зайшовши до коридору його будинку АДРЕСА_3 , спочатку запитала чи впізнає він його, після чого наніс йому удар у праву частину обличчя та збивши на підлогу наносив удари ногами по тулубу, вимагав гроші та телефон. ОСОБА_11 потерпілий впізнав за такими ознаками зовнішності, як худорлява статура, по очах. Потерпілий вказав про впевненість у своїх свідченнях (а.п. 112-114 т. 2).

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 18.11.2020, за участі понятих, потерпілий ОСОБА_13 , впізнав на фото під номером один належний йому телевізор марки «LG», який був викрадений з його будинку, за характерною вставкою, загальними ознаками та ступенем зношення. У своїх свідченнях був певен (а.п. 115-120 т. 2).

18.11.2020 потерпілий ОСОБА_13 за участі понятих, впізнав на фото під номером чотири належний йому пульт дистанційного керування від Т-2, що був викрадений з його будинку, за його зовнішніми ознаками, характерною наліпкою, написом білого кольору на корпусі (а.п. 121-125 т. 2).

18.11.2020 за участі понятих, з застосуванням технічних засобів фіксації, проведено слідчий експеримент за участі потерпілого ОСОБА_13 , в ході якого він послідовно та детально повідомив про обставини вчинення на нього розбійного нападу трьома особами, один з яких був раніше йому знайомий ОСОБА_10 (а.п. 127-131 т.2).

В ході судового засідання потерпілий підтвердив факт участі у вказаному слідчому експерименті, участь в якому приймав добровільно, повідомляв деталі злочину, які на той час пам`ятав краще.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1902 від 24.11.2020, у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя і які могли виникнути у потерпілого при механізмі на який він вказував під час проведення слідчого експерименту 18.11.2020 (а.п. 136-138 т. 2). Для забезпечення проведення судово-медичної експертизи витребовувалася медична документація потерпілого ОСОБА_41 , що підтверджено ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.11.2020 (а.с. 83-85 т. 2) та протоколом тимчасового доступу до документів від 18.11.2020 та описом до нього (а.п. 85-86 т. 2).

Таким чином, твердження апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника про недоведеність вини ОСОБА_10 у співучасті у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 не підтверджується фактичними обставинами, а навпаки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд 1-ї інстанції дав належну оцінку, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , даними протоколу огляду та висновками судово-дактилоскопічної експертизи про вилучення за місцем вчинення злочину відбитків пальців ОСОБА_10 , висновками судово-медичної експертизи, протоколами впізнання потерпілим обвинувачених, як осіб, що вчинили напад на нього, вилученням викраденого майна. Ці докази узгоджуються між собою та доповнюють друг друга, з достатньою повнотою викривають ОСОБА_10 у співучасті у вчиненні розбійногго нападу на потерпілого ОСОБА_13 за обставин, що встановлені судом 1-ї інстанції.

Відповідно до висновку СПЕ № 448 від 24.11.2020 ОСОБА_11 є осудним (а.с. 153-155 т. 1).

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2022 доручалося керівнику Територіального відділення ДБР в м. Полтава провести перевірку зазначених ОСОБА_10 , під час його допиту в суді, фактів застосування до них методів психологічного та фізичного впливу під час досудового розслідування даного кримінального провадження (а.п. 109-110 т. 5). Постановою слідчого третього слідчого відділу ТУ ДБР розташованого в м. Полтава (дислокація м. Дніпро) від 14.07.2022, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000298 від 21.06.2022 за попередньою кваліфікацією ч. 2 ст. 365 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях співробітників Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області складу вказаного кримінального правопорушення (а.п. 47-49, 51-55, 60-67 т. 2). Вказаним спростовуються твердження ОСОБА_10 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування.

Суд 1-ї інстанції обґрунтовано відкинув показання свідка ОСОБА_52 про те що, нібито потерпілий говорив йому, що не знає, хто його побив, а ОСОБА_53 він оговорив під впливом працівників поліції, оскільки показання цього свідка носили непослідовний та не конкретний характер. І як вище зазначено, показання потерпілого підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів.

Доводи сторони захисту ОСОБА_10 про недопустимість як доказів витягу є ЄРДР, рапортів (а.п. 1-4 т. 1), з підстав неузгодженості інформації в них, є безпідставними, оскільки інформація, що була внесена до них черговим Криворізького РВП зафіксована з повідомлення на службу 102, зі слів заявників, якими були працівники закладів охорони здоров`я. Вказана в рапортах інформація щодо побиття потерпілого невідомими особами, є первинною інформацію, перевірка якої здійснювалася в ході досудового та судового розгляду. Той факт, що розбійний напад вчинено саме обвинуваченими знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду.

Доводи захисника ОСОБА_8 про недопустимість протоколу огляду місця події від 14.10.2020, у зв`язку з тим, що він проведений до внесення відомостей у ЄРДР, а згоду на проведення огляду в будинку потерпілого ОСОБА_13 , що був місцем вчинення кримінального правопорушення, надавав не сам ОСОБА_35 , а ОСОБА_54 , а також визнання недопустимою самої заяви ОСОБА_54 , колегія суддів не вважає слушними. Як вбачається з протоколів огляду приміщення від 14.10.2020 (а.п. 6-8, 20 т. 1), розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_3 , яке було місцем вчинення кримінального правопорушення, та слідчим фактично проводився огляд місця події, оскільки слідчим не проводилось відшукування будь-яких матеріальних об`єктів, невидимих у ході огляду.

Оскільки ця процесуальна дія за своїм характером була саме оглядом місця події з метою виявлення та фіксації відомостей щодо вчиненого кримінального правопорушення, а не обшуком, то відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України могла бути проведена до внесення відомостей в ЄРДР. У зв`язку із цим, усі фактичні обставини, які були встановлені у ході огляду місця події колегія суддів визнає належними та допустимими доказами, проведеним з дотриманням вимог ст. 237, 233 КПК України.

Колегія суддів вважає слушним обґрунтування суду першої інстанції того, що повідомлення потерпілим ОСОБА_13 іншим особам про вчинений відносно нього в його будинку злочину, виклик за його ініціативою поліції та швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала його в тяжкому стані, свідчить про добровільну згоду потерпілого на проникнення до його домоволодіння, будинку. Вказане потерпілим та його представником не заперечувалося. Відповідно, вищевикладене виключає визнання недопустимими вказаних доказів та похідних від них доказів, з підстави відсутності в матеріалах кримінального провадження саме письмової згоди потерпілого на проникнення до його будинку. Подібні висновки сформовано в постанові ВС від 31 жовтня 2018 року у справі № 399/273/16-к.

Доводи сторони захисту з підстав відсутності в даному протоколі огляду місця події від 14.10.2020 характеристики технічних засобів, що використовувалися в ході процесуальної дії, як підстави для визнання вказаного доказу недопустимим є неспроможними, оскільки протокол містить дані щодо застосованого технічного засобу фотоапарату «Саnon», а положення ст. 237, 233 КПК України не містять вимог зазначення більш детальних характеристик використаних технічних засобів.

Твердження сторони захисту щодо наявності в протоколі виправлень, що тягне за собою визнання протоколу недопустимим, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки протокол відповідає вимогам ст.ст. 84, 104 КПК України, а незначні виправлення щодо обстановки на місці події після виправлення одразу мали зазначення вірного розташування положення та назву речей (а.п. 6-18 т. 1). Отже, жодним чином не впливають на зміст протоколу та встановлених у ході процесуальної дії обставин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що недолік у розбіжності, який міститься у протоколі огляду від 14.10.2020, в ході якого оглянуто телевізор марки LG, добровільно виданий ОСОБА_21 , між часом внесення відомостей в ЄРДР (15:28:13 14.10.2020 (а.п. 1 т. 1) та початком складання такого протоколу о 15:00, складання якого закінчилось о 15:36 год 14.10.2020, не є таким, що істотно порушує права та основоположні свободи учасників процесу, в тому числі обвинувачених, та не ставить під сумнів надійність і достовірність доказу, істотно не впливає зокрема на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину або впливати на інші питання, які вирішуються за результатами судового розгляду. Колегія суддів вважає, що вказані розбіжності в часі відкриття провадження та проведенні огляду телевізора є технічною помилкою, оскільки в протоколі огляду телевізора вже вказано номер провадження, зареєстрованого в ЄРДР.

Затримання ОСОБА_10 яке, на думку захисника, було незаконним жодним чином не може вплинути на вирішення питання про належність і допустимість доказів, зокрема, на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину або впливати на інші питання, які вирішуються за результатами судового розгляду, оскільки у ході такого затримання докази не збиралися. Даним доводам судом першої інстанції надано належну оцінку та правильно надано висновок про відсутність підстав вважати недопустимим як доказ протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 14.10.2020 та протокол роз`яснення права на захист від 14.10.2020 (а.п. 64-66, 68 т. 1).

Затримання особи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безпосереднього переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні, а також особи підозрюваної у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, є подією, несподіваною для учасників, здійснюється без ухвали слідчого судді та відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому ст. 208 КПК України, не може вважатися порушенням вимог кримінального провадження (відповідні висновки викладені у постанові ВС від 14.06.2022 у справі № 463/5551/15).

При цьому, зі змісту протоколу затримання слідує, що вказана процесуальна дія, як і роз`яснення права на захист, розпочалася до внесення відомостей в ЄРДР, однак фактичне її проведення, з забезпеченням реалізації права на захист ОСОБА_10 , відбулося після внесення відомостей до ЄРДР. Як слідує з показів свідків ОСОБА_55 та ОСОБА_56 , які були залученими в якості понятих при проведення вказаної процесуальної дії, права ОСОБА_10 під час затримання не порушувалися та певний час учасники процесуальної дії чекали явки захисника. Відповідний процесуальний недолік, а саме незначна розбіжність в часі внесення відомостей до ЄРДР та початком процесуальної дії - затримання ОСОБА_10 , що складає хвилини, не є тим процесуальним недоліком, який істотно порушує конституційні/конвенційні права та основоположні свободи ОСОБА_10 та не може бути підставою для визнання вказаних доказів недопустимими, в розумінні ч. 1 ст. 87 КПК України. Вказаним доводам сторони захисту судом першої інстанції було надано правильний висновок, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо недопустимості протоколу слідчого експерименту від 18.11.2020 за участі ОСОБА_13 , колегія суддів вважає безпідставини, оскільки з оскарженого вироку суду вбачається, що відеозапис здійснений під час слідчого експерименту записано на диск, про що зазначено у протоколу (а.п. 129 т. 2) та підтверджено наявністю вказаного диску в матеріалах справи, належним чином опечатаного, конверт з яким відкритий, а диск був досліджений у ході судового засідання (а.с. 131 т. 2).

Колегія суддів відноситься критично до тверджень сторони захисту що розбіжності у даті проведення слідчого експерименту та дати зміни відеозапису, є істотним порушенням, оскільки при записі відеофайла на диск проведеної слідчої дії, що мала місце 18.11.2020 року, датой на диску буде саме дата перенесення такого відеозапису. При відтворенні відеозапису слідчого експерименту встановлено його безперервність, а також зафіксовано зазначення слідчим дати проведення слідчого експерименту саме 18.11.2020, його учасників, повністю відображено процедуру проведення слідчого експерименту, відсутність в учасників будь-яких зауважень (а.п. 131 т. 2). Дані обставини під час судового засідання були підтверджені і самим потерпілий.

Пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2020 року (а.п. 106-108 т. 2), на думку сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 , було проведено з порушенням ст. 228 КПК України, оскільки фотознімки особи, пред?явлені для впізнання, були на різному фоні, з відмінностями по кольору верхнього одягу (куртки).

Колегія суддів вважає, що зазначена слідча дія проведена з дотриманням вимог ст. 228 КПК України, протокол містить опис усіх необхідних дій, які були проведені слідчим, кожна з осіб, зображених на фотознімках пред`явлених для впізнання, є особою чоловічої статі, приблизного одного віку, які одягнені в одяг спортивного стилю, різного кольору. Зі змісту протоколу вбачається, що він має опис ознак за якими потерпілий ОСОБА_13 впізнав обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме за характерною зовнішністю (очі, формою вух та обличчя). Крім того, потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, з впевненістю, чітко вказав, що запам`ятав обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які здійснили відносно нього розбійний напад та заволоділи майном, не помилився щодо їх особи та здійснював їх впізнання за фотознімками під час досудового розслідування. Суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку також надав детальну правову оцінку доводам сторони захисту в цій частині, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції. Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо безпідставного не врахування показань свідка ОСОБА_24 , який підтвердив, що у ОСОБА_10 колись була куртка червоного кольору, проте він не бачив, щоб він її носив останнім часом. Також, вказав, що не бачив у ОСОБА_10 кастет, колегія суддів не вважає слушними. До пояснень свідка ОСОБА_24 колегія суддів відносить критично, оскільки вони не містять однозначних відповідей щодо наявності чи відсутності тих чи інших речей або предметів саме під час вчинення інкримінованого злочину. При цьому, такі пояснення спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_57 , обвинуваченого ОСОБА_11 , свідчення яких є послідовними, логічними, взаємопов`язаними.

Твердженням обвинуваченого ОСОБА_10 щодо відсутності його вини у вчиненні кримінального правопорущення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, судом першої інстанції надано належну критичну оцінку.

Так, показання ОСОБА_10 , що предмет схожий на кастет у нього не вилучався, а лежав на столі слідчого, а він лише взяв його в руки для огляду, суд вірно визнав неспроможними, оскільки вказане спростовується протоколом затримання особи, в якому зафіксовано факт вилучення вказаного предмету саме з лівої кишені куртки ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_10 , будучи обізнаний зі своїми процесуальними правами при затриманні, підписав протокол затримання без будь-яких зауважень та доповнень, заяв не подав та факт вилучення у нього предмету схожого на кастет заперечив лише під час дослідження протоколу затримання (а.п. 64-66 т. 1). Більш того, факт вилучення кастету з кишені куртки ОСОБА_10 , в їх присутності та присутності захисника ОСОБА_10 , в ході судового засідання підтвердили свідки ОСОБА_56 та ОСОБА_58 .? які були присутніми в якості понятих при складенні протоколу затримання ОСОБА_10 та вилучення у нього кастету.

Про те, що ОСОБА_10 13.10.2020 мав при собі металевий кастет вказував обвинувачений ОСОБА_11 , перед яким ОСОБА_10 хизувався ним у м. Кривому Розі під час спільного розписання алкоголю, а також свідок ОСОБА_51 , який вказував, що 13.10.2020 ОСОБА_10 приходив до нього з кастетом, у решти чоловіків ( ОСОБА_59 та ОСОБА_43 ) він кастету не бачив.

Покази вказаних свідків є логічними, послідовними, узгодженими між собою та повністю спростовують доводи ОСОБА_10 про відсутність у нього кастету, не вилучення кастету у нього при затриманні, відсутності понятих при такому вилученні.

Відповідно до висновку експерта від 26.10.2020 № 19/104-17/1/1891 за результатами судової експертизи зброї, зроблено висновок, що предмет вилучений 14.10.2020 в ході проведення обшуку ОСОБА_10 є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме кастетом, виготоволеним саморобним способом (а.п. 213-215 т. 1). Вказаний кастет після експертизи опечатано в сейф-пакет 2815522 (а.п. 213-215 т. 1) та визнано речовим доказом, передано на зберігання (а.п. 216-217 т. 1). Вказаний кастет був оглянутий у судововму засіданні в суді першої інстанції.

Отже, колегія суддів таке невизнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушен вважає викликаним бажанням уникнення відповідальності.

Доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 щодо визнання недопустимим доказом висновоку СПЕ № 448 від 24.11.2020 відносно ОСОБА_11 (а.с. 153-155 т. 1), оскільки такий доказ не було відкрито стороною обвинувачення в порушення вимог ст. 290 КПК України, колеггія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Всупереч доводам захисника, відсутні об`єктивні дані про те, що слідчий не надав стороні захисту доступу до будь-яких матеріалів досудового розслідування.

Не наведено захисником і доказів того, що під час надання стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України доступу до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000290 його та обвинуваченого було обмежено в можливості ознайомитись з будь-якими даними, що містяться в цих матеріалах.

Матеріали справи також не містять даних щодо звернення захисника чи обвинуваченого із заявами чи зауваженнями з цього приводу.

Хоча ОСОБА_10 і відмовився отримувати копії обвинувального акту по вказаному кримінальному провадженню та реєстру матеріалів досудового розслідування, його захиснику ОСОБА_60 було вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, в яких зазначено в тому числі про призначення психіатричної експертизи підозрюваному ОСОБА_11 , проведення якої доручено комунальному не комерційному підприємству «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», висновок якої на час закінчення досудового розслідувння та відкриття матеріалів кримінального провадження до органу досудового розслідування не надійшов (а.с. 20, 27, 34, 35 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, висновок СПЕ № 448 від 24.11.2020 відносно ОСОБА_11 було долучено до матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду за участі, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_61 , заперечень від них або інших учасників судового розгляду щодо долучення такого висновку до матеріалів справи не надходило (а.с. 162 оборот т. 1).

Враховуючи наведене, відсутні підстави стверджувати, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст. 290 КПК України щодо не відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження.

Сторона захисту реалізувала своє право на доступ до цих матеріалів у прийнятний для них спосіб.

Вказаним висновоком СПЕ № 448 від 24.11.2020 встановлено, що ОСОБА_11 є осудним. Даний висновок експерта ніким не було оскаржено у встановленому законом порядку, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , що показання обвинуваченого ОСОБА_11 не можуть братись судом, є безпідставними.

Дійсно, матеріали кримінального провадження містять довідки, що ОСОБА_11 звертався за допомогою лікаря-психіатра з 2004 по 2018 роки з приводу: легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності з порушенням поведінки (а.п. 116 т. 1). Дані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції, чому надано належну оцінку. Колегією суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що показання ОСОБА_11 є послідовними та логічними, такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_13 щодо часу, місця, обставин та події розбійного нападу на потерпілого. Узгоджуються з іншими доказами по справі щодо обставин зміни ОСОБА_10 взуття на червоні кросівки, що відповідав кольору куртки ОСОБА_33 та були придбані у ОСОБА_11 . Вказане повністю узгоджується з показами свідка ОСОБА_57 , яка вказувала про знайдені в її квартирі темні кросівки ОСОБА_10 , які раніше бачила на ньому. Це повністю спростовує доводи ОСОБА_10 про те, що він одягнув червону куртку та кросівки лише наступного дня після подій з ОСОБА_13 .

Судом не встановлено даних, які б підтверджували будь-які домовленості між обвинуваченим ОСОБА_11 та стороною обвинувачення, а також не встановлено здійснення тиску на будь-кого із учасників судового розгляду в суді першої інстанції.

Всім показанням свідків та потерпілого, допитаним в судовому засіданні, судом першої інстанції надано належну та повну оцінку.

Не знайшли підтвердження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , що суд поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_21 , в яких він не був упевнений та різнились з тими, що були ним надані під час досудового слідства. На думку колегії суддів надані в суді цим свідком показання є послідовними, логічними, такими, що узгоджуються із показаннями ОСОБА_62 та свідка ОСОБА_24 ..

При цьому, свідок зазначав, що перебуваючи в Сізо ОСОБА_10 телефонував йому та просив, щоб він давав інші показання, змінив свої покази, на що він повідомив, що буде повідомляти все як було.

Доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у наданні тимчасового доступу до речей та документів, а саме до відомостей, відображених у паперовій формі про реєстрацію слідчих та інших дій, прийнятих процесуальних рішень, внесених до електронної бази даних ЄРДР по даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом двічі вирішувалось заявлене стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_10 вказане клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів (а.с. 241-242 т. 5, а.с.115 т.6). Суд першої інстанції вмотивованою ухвалою від 22 червня 2022 року клопотання захисника ОСОБА_8 залишив без задоволення. Своє рішення суд обгрунтував тим, що клопотання не підлягає задоволенню як необгрунтоване, оскільки перед судом не доведено, що інформація про витребування якої просить в клопотанні захисник, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, адже вищевказаними нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку внесення до ЄРДР відомостей про слідчі дії проведенні під час досудового розслідування. Матеріали кримінального провадження містять постанови про створення групи прокурорів та слідчих по даному кримінальному провадженню, а також витяг з ЄРДР, який також містить дані щодо групи слідчих та прокурорів, які були предметом дослідження в судовому засіданні. Інформація щодо моменту внесення відомостей до ЄРДР, зафіксована у витязі з ЄРДР, що міститься в матеріалах кримінального провадження та був досліджений судом, а дані щодо процесуальних дій наявні в матеріалах кримінального провадження, що також досліджені судом за участі учасників провадження, та в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Учасники провадження, не позбавлені можливості висловлювати позицію щодо кожного доказу, який досліджено судом, а оцінка таким доказам та доводам буде надана судом у нарадчій кімнаті при ухвалення судового рішення по справі.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2022 року клопотання захисника ОСОБА_8 про тимчасовий доступ до речей та документів залишено без розгляду, оскільки вона за своїм змістом та підставами є ідентичним тому, що вже розглядалось судом по суті 22.06.2022 року.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 , врахувавши положення ч. 5 ст. 214 КПК України, а також п. 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, а також, що відомості, які містяться в ЄРДР не визначають належність і допустимість доказів у провадженні, яка оцінюється судом на підставі доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні із посилання на висновки, сформовані у постанові ВС від 30.11.2021 по справі № 644/7203/19.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні твердження про порушення прав на захист через не виклик експерта ОСОБА_63 , оскільки висновок судово-медичної експертизи №1902 від 19.11.2020 року відносно ОСОБА_13 (а.п.136-138 т. 2) виконано відповідним фахівцем, є належним чином обґрунтованим. Підстав для сумнівів в його оцінці у суда не було.

Доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 щодо недопустимості протоколу роз`яснення права на захист від 02.12.2020 (а.с. 147 т. 2), у зв`язку тим, що у ньому не викладено, яке бажання він висловив, не вказано хто поняті, та визнання недопустимими повідомлень про підозру (а.п. 148-150 т.2), судом першої інстанції було надано належну оцінку, з чим погоджується і колегія суддів. Так, повідомлення про підозру здійснюється без понятих, а повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри (а.п. 153-157 т. 2) - без понятих та захисника.

Статтею 278 КПК України встановлено порядок вручення підозри, який не містить вимоги щодо обов`язкової присутності при вказаній процесуальній дії захисника та понятих. Більш того, в ході судового засіданні, під час дослідження вказаних процесуальних документів за клопотанням сторони захисту ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_10 підтвердив той факт, що йому дійсно вручалися вказані процесуальні документи, але він від усього відмовився, що є його процесуальним правом. 02.12.2020 матеріали двох кримінальних проваджень було об`єднано в одне, в якому обвинувачений ОСОБА_10 мав захисника. В подальшому, як на стадії досудового, так і судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 користувався послугами професійних адвокатів захисників, мав можливість захищатися від пред`явленого обвинувачення, а тому право на захист обвинуваченого ОСОБА_10 не було порушено.

Як встановлено під час судового розгляду, у суді першої інстанції розглядалось клопотання сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 про визнання недопустимим висновку експерта № 1902 від 20.11.2020, у зв`язку з зазначенням у його описовій частині «… избит неизвестными дома в ночь на 12.10.20». Судом враховано, що під час дослідження вказаного доказу судом, захисник вказував, що експерт не відповів на питання номер два, у зв`язку з чим клопотав про допит експерта в суді, яке залишено судом без задоволення з підстав повноти та чіткості висновку експерта (а.с. 48 т. 7).

Обгрунтовуючи свою позицію, суд першої інстанції зазначив, що на питання поставлене перед експертом: «Чи маються у ОСОБА_13 тілесні ушкодження, які характерні при паданні з висоти власного зросту без надання тілу прискорення чи з наданням такого прискорення, з подальшим ударом об рівну поверхню або об поверхню з обмеженою контактуючою поверхнею? Якщо так, які це тілесні ушкодження, їх ступінь, локалізація, час спричинення та механізм виникнення?», експерт надав чітку та недвозначну відповідь, яка виключає її подвійне тлумачення: «Характер виявлених ушкоджень (перелом ребер по кільком анатомічним лініям які супроводжувалися ушкодженням легені) не характерні для виникнення внаслідок падіння на площину». Тобто, надаючи відповідь на вказане питання, експерт виключив можливість виникнення отриманих потерпілим тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту, як з наданням йому прискорення, такі і без надання прискорення, з подальшим ударом об рівну поверхню або поверхню з обмеженою контактуючою поверхнею.

Щодо зазначення в описовій частині висновку експерта (мовою оригіналу) «…избит неизвестными дома в ночь на 12.10.20», то суд звернув увагу на те, що вказані дані зазначені у тексті висновку саме за інформацією, яка містилася в медичній картці стаціонарного хворого ОСОБА_13 , та відповідно фіксувалася в ній медичними працівниками. Суд прийшов до висновку, що допит експерта з приводу вказаної інформації є безпідставним, оскільки не стосується зроблених ним висновків. Згідно висновку експерта, характер ушкоджень ОСОБА_13 свідчив, що вони могли бути отримані не пізніше дати їх встановлення в медичному закладі 14.10.2020, в той час, як дата заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_38 14.10.2020, підтверджена в судовому засіданні сукупністю досліджених доказів, зокрема показаннями потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_11 та іншими доказами. Причетність конкретних осіб до вчинення розбійного нападу на потерпілого була предметом досудового розслідування по даному провадженню, з подальшим її доведенням на стадії судового розгляду. У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання вказаного висновку експерта недопустимим доказом та відсутність необхідності допиту експерта.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 про неповноту судового розглядку у зв`язку із недопитом судом 1-ї інстанції свідків ОСОБА_14 ,, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження під час апеляційного розгляду не встановлено, що сторони кримінального провадження наполягали на допиті заявлених свідків або, що покази цих свідків мають істотне значення для вирішення питання щодо причетності або непричетності обвинувачених до вчинення інкримінованого їм злочину.

Як вбачається, судом першої інстанції за наслідками судового розгляду та дослідження у сукупності всіх доказів у справі, було встановлено вину обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а ОСОБА_10 також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Твердження сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_10 , що суд першої інстанції безпідставно самовільно виключив із обвинувального акту абзац з посиланням на висновок експерта № 19/104-17/1/1891 від 26.10.2020 року, колегія суддів не вважає слушними, оскільки судом 1-ї інстанції додержано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України щодо мотивувальної частини вироку.

А самому висновку експерта № 19/104-17/1/1891 від 26.10.2020 року (а.п. 213-215 т. 1) суд першої інстанції дав належну та повну оцінку, що ніким не оскаржується.

Наведене указує на надуманість доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_8 та відсутність підстав для їх задоволення.

Що стосується доводів апеляційних скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_11 , та обвинуваченого ОСОБА_10 про призначення більш м?якого покарання, колегія суддів виходитьть з наступного.

Суд, вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, взяв до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину за ч. 4 ст. 187 КК України, який згідно з ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, його обставини та наслідки, участь кожного з обвинувачених у його вчиненні, їх роль у вчиненні розбійного нападу, а також дані, які характеризують особу кожного з обвинувачених. При вирішенні питання про призначення ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 263 КК України, суд також врахував тяжкість даного кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, його обставини та особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Досліджуючи дані про особу ОСОБА_10 суд врахував, що він вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, офіційно не працевлаштований, на військовому обліку не перебуває, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має (а.п. 83-84 т. 1), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 85-86 т. 1), раніше притягався до кримінальної відповідальної відповідальності за злочин проти власності, судимість за який погашена в силу ст. 89 КК України (а.п. 87-88 т. 1), однак відповідних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин проти власності, однак вже з кваліфікуючими ознаками, поєднаний з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_11 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав, за медичною допомогою до лікаря нарколога не звертався, але звертався за медичною допомогою лікаря психіатра в період з 2004 по 2018 роки (а.п. 114, 116-117 т. 1), визнаний осудним (а.с. 153-155 т. 1), офіційно не працевлаштований (а.п. 121 т. 1), перебуває на військовому обліку (а.п. 123 т. 1), за місцем навчання та мешкання характеризувався позитивно (а.п. 124-127 т. 1), раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, судимість за який погашена в силу ст. 89 КК України (а.п. 119-120 т. 1), однак відповідних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин проти власності, однак вже з кваліфікуючими ознаками, поєднаний з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Також суд врахував стан здоров`я ОСОБА_11 (а.с. 160 т.1, 98, 135, 139 т. 2), проходженням ним курсу лікування відповідно до встановленого діагнозу (а.с. 13, 60 т. 7).

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки останній вину визнав, надав суду показання, повідомив суду обставини, які відомі йому як учаснику та відповідно очевидцю кримінального правопорушення, чим сприяв розкриттю кримінального провадження та судовому розгляду.

Обставинами, які обтяжують покарання кожного з обвинувачених, на стадії досудового розслідування не встановлено.

При призначенні покарання кожному з обвинувачених, суд врахував роль кожного з них у вчиненні розбійного нападу на потерпілого. Так, суд врахував, що ініціатором вказаного нападу був ОСОБА_10 , який є єдиним з нападників, хто будучи односельцем ОСОБА_13 знав потерпілого, його місце проживання, наявність у потерпілого вад зору, про що він сам зазначав у ході судового засіданні. Саме він, як встановлено в ході судового засідання, пропонував учасникам нападу «діло», яким і виявився напад на потерпілого. При цьому, як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 , були активними учасниками нападу, кожен з них наносив удари потерпілому та висловлював вимогу про передачу майна, документів на будинок, саме ОСОБА_10 наказав ОСОБА_30 нести майно потерпілого до ОСОБА_32 .

Беручи до уваги зазначене вище, позицію потерпілого, який при призначенні покарання обвинуваченим покладався на розсуд суду, позицію представника потерпілого яка в інтересах потерпілого підтримала прокурора в питанні міри покарання обвинувачених, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке є особливо тяжким, вчиненим з корисливою метою та поєднаним з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, його обставини, особу обвинуваченого ОСОБА_10 , його роль у вчиненні даного правопорушення, а також враховуючи відсутність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_10 , суд 1-ї інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 не можливо без ізоляції від суспільства та вірно обрав за ч.4 ст.187 КК України покарання у вигляді позбавлення волі. Призначені судом міри покарання як за окремими нормами, так і за сукупністю злочинів є достатніми та справедливими.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_10 більш м?якого покарання, аніж було визначено судом першої інстанції.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_11 , то враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, поєднаним з насильством над потерпілим, його обставини та наслідки, активну участь останнього у його вчиненні, а саме участь в застосуванні фізичного насильства до потерпілого, наслідком якого було спричинення тяжких тілесних ушкоджень, так і висловлення вимог щодо передачі майна, особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який утриманців не має, не судимий в силу ст. 89 КК України, характеризується позитивно, вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав, надав визнавальні показання, чим сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що суд визнає обставиною, яка пом`якшує його покарання, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також враховуючи стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_11 , який на даний час пройшов необхідний курс лікування, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість призначити йому мінімальне покарання, визначене санкцією інкримінованої статті. На переконання суду саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередженню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 69 КК України, про застосування положень якої до нього просив ОСОБА_11 , суд умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією відповідної статті, лише за умови наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та з урахуванням особи винного.

При цьому, факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу, осуд своєї поведінки, вжиття заходів для виправлення вчиненого. Відповідна позиція сформована у постанові ВС від 27.04.2021 у справі № 520/16394/16-к.

За результатами розгляду даного кримінального провадження, суд не вбачав підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 положень ст. 69 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки встановлені судом пом`якшуючі обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, одним із об`єктів якого є життя та здоров`я людини. Виявлена у обвинуваченого під час досудового розслідування хвороба, за якою він пройшов курс лікування, також не є обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

ОСОБА_11 дійсно визнав свою вину у вчиненому, надав покази суду, чим сприяв розкриттю злочину, але ознак щирого каяття ним у вчиненні вказаного правопорушення судом не встановлено, оскільки обвинувачений не висловлював щирого жалю з приводу вчиненого, не вжив жодних заходів щодо спокутування своєї вини перед потерпілим, зокрема шляхом вибачення, відшкодування вартості втраченого та неповерненого майна. Більш того, він заперечував той факт, що наніс перший удар потерпілому, хоча вказане знайшло своє підтвердження в ході судового засідання. На переконання суду, поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 під час судового розгляду та визнання ним вини свідчать виключно про бажання застосування до нього мінімально можливого покарання, що не свідчить про щирість каяття. З такими доводами суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, та не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 положень ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст.ст. 376, 404-419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4