ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/227/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/227/23 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2023 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,- ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження №0000008 від 12.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , який обрано на строк до 23 год. 59 хв. 15 жовтня 2023 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою обрати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави у розмірі, передбаченому нормами КПК України.

Мотивує скаргу тим, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено недостатність застосування щодо підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, а тому вважає що наявні підстави для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також звертає увагу на те, що сам по собі факт підозри у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 12.01.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за фактом незаконного придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту, а також збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин у складі організованої групи.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, колегія суддів вважає, що він є вірним, оскільки зроблений на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, долучених до клопотання, зокрема, даних які містяться у: витязі з ЄРДР №0000008 від 12.01.2022 року; протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - візуальне спостереження за особою від 14.10.2022, 28.12.2022, 16.03.2023, 23.05.2023; протоколах про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 23.09.2022, 03.12.2022, 15.02.2023; протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - накладення арешту на кореспонденцію, її огляд та виїмка від 30.11.2022, 16.12.2022, 13.01.2023; висновках експерта за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-22/9369 - НЗПРАП від 12.12.2022, № СЕ-19/120-23/18 - НЗПРАП від 16.01.2023, № СЕ-19/120-22/11267-НЗПРАП від 23.01.2023, № СЕ-19/120-23/11270-НЗПРАП від 20.01.2023, № СЕ-19/120-23/26- НЗПРАП від 20.02.2023, № СЕ-19/120-23/5-НЗПРАП від 16.02.2023, № СЕ-19/120-23/7-НЗПРАП від 20.02.2023, № СЕ-19/120-23/455-НЗПРАП від 23.02.2023, № СЕ-19/120-23/695-НЗПРАП від 17.02.2023, № СЕ-19/120-23/697-НЗПРАП від 24.01.2023, № СЕ-19/120-23/2058-НЗПРАП від 31.05.2023, № СЕ-19/120-23/5032-НЗПРАП від 17.07.2023, № СЕ-19/120-23/5034-НЗПРАП від 13.07.2023; протоколах огляду місця події від 04.05.2023; протоколі огляду картки пам`яті від 24.05.2023; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж віл 11.11.2022; протоколах огляду відеозапису отримання та відправлення посилок у відділеннях ТОВ «Нова Пошта» від 13.01.2023, 30.01.2023.

При цьому, колегія суддів враховує те, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі, на строк від 9 до 12 років із конфіскацією майна, та яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про те, що існують ризики його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлюючи те, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі він може переслідувати мету його уникнення; незаконного впливу на підозрюваних та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані, водночас, деякі з них можуть бути відомі ОСОБА_7 , який може безпосередньо або через третіх осіб незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан досудового розслідування, судового розгляду та його результати, також ОСОБА_7 особисто або через третіх осіб може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз, на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою ненадання ними показів чи надання показів в його користь, при цьому ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших підозрюваних та дослідження їх судом; продовження підозрюваним злочинної діяльності з огляду на те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 307 КК України, що дає підстави вважати високою ймовірність продовження вчинення зазначених кримінальних правопорушень у випадку застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та спростовує твердження сторони захисту про те, що слідчим не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам. Крім цього, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей насамперед не відшукані на даний час мобільні телефони, наркотичні засоби, психотропні речовини, грошові кошти одержані від їх реалізації, які маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України.

Оцінюючи вищевказане, апеляційний суд також враховує практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, вірно врахував вагомість наявних доказів на підтвердження підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину у складі організованої групи тривалий час, його багатоепізодність, майновий та сімейний стан підозрюваного, а саме те, що у підозрюваного відсутні офіційні доходи, а основне джерело надходження грошових коштів в останнього було від збуту наркотичних засобів та психотропних речовин шляхом залишення «закладок» та збут їх через месенджер «Telegram», та прийшов до вірного висновку про доцільність застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу без визначення застави у відповідності до вимог закону, який буде необхідним та достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та зможе запобігти настанню існуючих ризиків, з чим погоджується і колегія суддів.

Також колегія суддів зазначає те, що оскаржуване судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 відноситься до такої категорії правопорушень, які у відповідності до Конвенції ООН про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин при масштабах і тенденції зростання незаконного виробництва, попиту і обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, становлять особливу загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали слідчого судді в апеляційному порядку, в зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги захисника підозрюваного слід відмовити, а ухвалу слідчого судді щодо підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2023 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді