ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2525/23 Номер провадження 11-кп/814/2299/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 травня 2023 року за №0000619, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 17 вересня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз

22 січня 2022 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ст.126-1 КК України на 1 місяць арешту.

Вирішено процесуальні питання, пов`язані із підготовкою та призначенням кримінального провадження до розгляду.

Приймаючи таке рішення щодо запобіжного заходу, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу й свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 липня 2023 року та застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не доведено наявність заявлених ризиків і неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сприяв слідству, дотримувався належної процесуальної поведінки, постійно проживає в м. Миргород Полтавської обл., має: міцні соціальні зв`язки й бабу похилого віку на утриманні; потерпіла повідомила, що ОСОБА_8 не вчиняв тиску на неї, не заперечувала проти звільнення його з-під варти, для того, щоб останній мав можливість працювати з метою компенсування завданої ним майнової шкоди. Водночас апелянт посилається на те, що місцевий суд у порушення вимог закону за відсутності обставин, передбачених ч.4 ст.183 КПК України, не визначив розмір застави обвинуваченому.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до частокового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду в частині вирішення процесуальних питань, пов`язаних із підготовкою та призначенням кримінального провадження до розгляду, в апеляційному порядку оскарженню не підлягає, а тому в зазначеній частині не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 26 травня 2023 року приблизно о 18 годині на узбіччі автодороги «Р-42» поблизу повороту в с. Марченки Миргородського р-ну Полтавської обл., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, незаконно заволодів транспортним засобом «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_1 , вартістю 42 785 гривень 26 копійок, власником якого є ОСОБА_9 та фактичним володільцем ОСОБА_10 .

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу й свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання винуватим до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий (5 разів), відбував покарання в місцях позбавлення волі, не працює, не має зареєстрованого місця проживання та міцних соціальних зв`язків.

З огляду на відсутність у ОСОБА_8 працевлаштування й законних джерел доходів, доводи апеляційної скарги про наявність у нього утриманця є непереконливими.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений має бабу похилого віку, між тим, установлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Твердження захисника про належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , зокрема, неоголошення його в розшук, позбавлені підстав, оскільки він був затриманий у день вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та в подальшому йому було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас думка потерпілої особи щодо виду запобіжного заходу обвинуваченому, на що посилається сторона захисту, не є вирішальним фактором у ході обрання цього заходу забезпечення кримінального провадження, підлягає врахуванню з іншими обставинами справи в їх сукупності, у зв`язку з чим сама по собі не спростовує висновки місцевого суду про неможливість запобігти встановленим вище ризикам у разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не змінились і не зменшились, обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому тяжкого злочину проти власності повторно в стані алкогольного сп`яніння, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_8 в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби, як просить апелянт.

Разом з цим, доводи захисника про безпідставне невизначення місцевим судом ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є слушними.

Суд першої інстанції не врахував те, що, виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України, суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

Згідно з ч.4 ст.184 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого ст.ст.255-255-3 КК України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ст.ст.629-631 КПК України.

У данному провадженні наведені вище обставини відсутні, через це місцевий суд при постановленні судового рішення про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставно не визначив останньому розмір застави як альтернативний запобіжний захід.

За таких обставин, оскаржувану ухвалу належить скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням йому розміру застави та покладенням на нього відповідних обов`язків у разі її внесення.

Під час досудового розслідування слідчим суддею при постановленні ухвали про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було визначено останньому заставу в сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (107 360 гривень) (а.п.15-18).

Ураховуючи обставини тяжкого корисливого злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, у співставленні з наявністю ряду таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення обвинуваченому застави в межах, установлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, в раніше визначеному розмірі - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Навзаний вище розмір застави буде справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та здатним забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Отже, апеляційна скарга, підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 вересня 2023 року.

Одночасно визначити ОСОБА_8 заставу в раніше визначеному слідчим суддею розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1-4 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати за кожним викликом до суду;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає м. Миргород Полтавської обл., без дозволу прокурора, суду;

повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками в даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_8 апеляційним судом - 2 місяці з моменту внесення застави.

ОСОБА_8 або будь яка інша особа, може внести кошти на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (отримувач коштів: Полтавський апеляційний суд; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 42262431; банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача: UA0086573) та надати документ, що це підтверджує прокурору, суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4