УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 752/27491/21

провадження № 51-5170ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК),

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього, належного йому на праві власності, майна.

Ухвалено рахувати початок строку покарання з 05 грудня 2022 року.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 72 КК ухвалено зарахувати у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 17 серпня 2021 року по 04 грудня

2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалено закрити провадження з розгляду цивільного позову Товариства

з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр».

За обставин, детально викладених у вироку, 01 липня 2021 року приблизно о 09:05 ОСОБА_4 зайшов до приміщення відділення фінансово-кредитної установи «Швидко-Гроші», за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 16-М, де підійшов до співробітника цієї установи - ОСОБА_6 та, дізнавшись від неї про наявність у відділенні готівкових грошових коштів, дістав з кишені штанів пневматичний пістолет, навів його у бік ОСОБА_6 . Надалі ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 про свій намір отримати всі наявні у відділенні готівкові кошти. У цей момент ОСОБА_6 , розуміючи загрозу своєму життю та здоров`ю як реальну, відчинила ключами дверцята сейфу, дістала звідти грошові кошти в сумі 29 382 грн та віддала їх ОСОБА_4 .

Отримавши від потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти, ОСОБА_4 вийшов з приміщення відділення «Швидко-Гроші», а грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_4 місцевий суд кваліфікував за ч. 3 ст. 187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до сховища.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання.

Ухвалено пом`якшити ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 187 КК покарання до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього, належного йому на праві власності майна, крім житла.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.

В іншій частині вирок залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить рішення судів попередніх інстанцій змінити і призначити підзахисному покарання із застосуванням положень

ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ч. 4 ст. 70 КК призначити йому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня

2021 року, більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років. На обґрунтування своїх доводів вказує, що апеляційний суд хоча додатково і встановив наявність пом`якшуючих обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, однак необґрунтовано погодився з висновками місцевого суду про те, що наявність у ОСОБА_4 чисельних прострочених боргових зобов`язань пояснює його злочинні наміри та корисливу мету, а не становить пом`якшуючу обставину.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом, а також правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині захисник не оскаржує.

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, яке, на думкуйого захисника, є суворим, то суд касаційної інстанції вважає ці доводи безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім передбачених цією статтею випадків, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Як слідує з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, який має не зняту і не погашену судимість за вчинення тяжкого злочину, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та місце реєстрації, де характеризується добре, мав місце роботи, а також його особисте ставлення до вчиненого як помилки у своєму житті, проголошення вибачення з приводу нападу з погрозою застосування насильства щодо потерпілої ОСОБА_6 , відшкодування майнової шкоди, заподіяної ТОВ «Споживчий центр». Зважаючи на викладене вище, до пом`якшуючої обставини місцевий суд відніс описані вище фактори, визначаючи їх за п. 2 ч. 1 ст. 66 та ч. 2

ст. 66 КК.

При цьому суд першої інстанції відхилив позицію сторони захисту щодо наявності пом`якшуючих покарання обставин, передбачених пунктами 1, 5, 7 ч. 1 ст. 66 КК, посилаючись на те, що засуджений, надаючи пояснення щодо обставин вчинення інкримінованого йому злочину, до останнього заперечував як своє готування до злочину, так і факт проникнення до сховища, тоді як пояснення сильного душевного хвилювання місцевий суд взагалі не віднайшов. Крім того, колегія суддів зауважила, що наявність у ОСОБА_4 чисельних прострочених боргових зобов`язань пояснює його злочинні наміри та корисливу мету, а не становить пом`якшуючу обставину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі вищевказаного суд дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років та на підставі ч. 4 ст. 70 КК, враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив злочин 01 липня 2021 року до постановлення попереднього вироку Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, суд вважав за доцільне призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, не встановивши підстав для застосування приписів ст. 69 КК.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, обґрунтовано вказав, що врахування місцевим судом при призначенні покарання даних про особу

ОСОБА_4 , як раніше судимого, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки злочин, за який засуджений ОСОБА_4 оскаржуваним вироком, вчинений ним до постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня

2021 року, у зв`язку з чим судом і застосовано при призначенні остаточного покарання положення ч. 4 ст. 70 КК.

Окрім того, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками місцевого суду щодо невизнання ним ряду обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 .

Так, колегія суддів зауважила, що готування до злочину ОСОБА_4 не інкримінувалось, а незгода засудженого з юридичною кваліфікацією його дій, у випадку визнання ним фактичних обставин кримінального правопорушення, не може свідчити про те, що засуджений не визнав винуватість, не розкаявся щиро, не сприяв активному розкриттю кримінального правопорушення. Тому, колегія суддів визнала обставинами, які пом`якшують покарання засудженого - добровільне відшкодування заподіяної шкоди, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Разом з тим, обґрунтовано погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що саме наявність у ОСОБА_4 чисельних прострочених боргових зобов`язань пояснює його злочинні наміри та корисливу мету, а не становить собою пом`якшуючу обставину.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 менш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, належного йому, за виключенням житла, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК призначив засудженому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього, належного йому на праві власності майна, крім житла.

При цьому апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про відсутність підстав для застосування до засудженого положень ст. 69 КК.

У цьому аспекті необґрунтованими є доводи касаційної скарги про можливість застосування до ОСОБА_4 приписів ст. 69 КК.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, апеляційний суд, крім добровільного відшкодування заподіяного збитку, додатково визнав пом`якшуючими обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також не врахував при призначенні покарання ОСОБА_4 , те що він є раніше судимим, що стало підставою для зменшення засудженому розміру, призначеного місцевим судом покарання, до мінімального, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 187 КК, однак обґрунтовано не надало підстав для застосування приписів ст. 69 КК.

З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки, призначаючи покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, необхідна не лише наявність ряду обставин, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтування, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Суди попередніх інстанцій не знайшли таких обґрунтувань. Також не наведено їх і в касаційній скарзі захисника.

У зв`язку з цим, призначене ОСОБА_4 покарання, на думку Верховного Суду, відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності. Підстав вважати його явно несправедливим унаслідок суворості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисник не навела.

Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись вказаною нормою, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року стосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3