Справа № 729/338/22
1-кп/729/22/23 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №120 222 703 0000493 від 25.05.2022 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вороньки Бобровицького району Чернігівської області, громадянин України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

В провадження Бобровицького районного суду перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №120 222 703 0000493 від 25.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України.

Згідно Ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 травня 2023 року запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 02 липня 2023 року.

Прокурор подав письмове клоптання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки ризики, які були підставою для обрання запробіжного заходу не зменшилися і не перестали існувати. Враховуючи те, що на території України діє воєнний стан, ризики є реальними і продовжують існувати. Обвинувачений може переховуватися від суду для уникнення покарання, оскільки вчинив тяжкий злочин проти власності, не має постійного місця роботи. Раніше обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту порушив, у зв"язку з чим був оголошений у розшук. Може також впливати на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, вчинити інші кримінальні правопорушення , оскільки раніше судимий за злочини проти власності. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Потерпіла підтримала позицію прокурора.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти клопотання прокурора.

Розглянувши клопотання, вислухавши потерпілу, обвинуваченого, захисника, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 1статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції» закріплював, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Усвідомлюючи свою відповідальність та можливу міру покарання у разі доведеності його винуватості, намагатиметься переховуватися та ухилятися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не дотримувався умов раніше застосованого до нього запобіжного заходу, неодноразово не з"являвся в судові засідання, у зв"язку з чим до нього був застосований примусовий привід , що призвело до відкладення судових засідань і як наслідок до невиправданого затягування судового провадження та оголошення обвинуваченого у розшук .

Крім того обвинувачений ніде не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, що вказує на схильність обвинуваченого до скоєння кримінальних правопорушень.Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на теперішній час ризики, передбачені п. 1 , 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені в ході судового провадження, своєї актуальності не втратили, а рівень їх значимості в контексті обрання виду запобіжного заходу, з у рахуванням всіх обставин кримінальному провадження, обґрунтовує необхідність застосування в якості запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 саме тримання під вартою.

При цьому, суд вважає, що тривалість судового провадження та тривалість перебування ОСОБА_3 під вартою не виходять за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Окрім того, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання або продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд враховує у сукупності всі обставини, а саме - вік обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність у нього соціальних зв`язків та родини, а також відсутність неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні суду не представлено доказів на підтвердження того, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 обумовлюється протипоказаннями до утримання його під вартою в умовах слідчого ізолятору. Також, судом не встановлено інших обставин, які б унеможливлювали утримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою з точки зору обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала, а ризики, які послужили підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - зменшилися.

Інші, більш м`які запобіжні заходи, на думку суду не спроможні забезпечити належний розгляд провадження відносно ОСОБА_3 та виконання останнім процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ч. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, визначених КПК України.

Згідно з ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684 гривні.

При визначенні розміру застави, суд згідно з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. Оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 , дані про його особу, суд вважає за доцільне визначити заставу - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.110, 177, 182, 183, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Продовжити запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, визначивши строк тримання під вартою до 18 серпня 2023 року включно, шляхом подальшого утримання в Державній установі "Чернігівський слідчий ізолятор".

Одночасно визначити розмір застави - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 134 200 ( сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим ОСОБА_3 , так і іншими фізичними чи юридичними особами на депозитний рахунок, одержувач ТУ ДСА України у Чернігівській області, , банк одержувача: Державна казначейська служба України в м. Києві, МФО 820172, р/р UA0005960, у будь-який момент протягом дії ухвали.

У разі внесення застави на ОСОБА_3 покласти обов`язки: прибувати за викликом суду в визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований : АДРЕСА_1 без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Оригінал документу з відміткою банку, що підтверджує внесення застави повинен бути наданий ОСОБА_3 або іншою фізичною чи юридичною особою уповноваженій службовій особі Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор».

Уповноважена службова особа Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_3 з-під варти та повідомити письмово та усно суддю Бобровицького районного суду Чернігівської області.

З моменту звільнення під заставу ОСОБА_3 вважатиметься таким, відносно якого застосований запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до державної установи "Чернігівський слідчий ізолятор" для виконання.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України відкласти для виклику свідка ОСОБА_7 та здійснення перевірки ГУНП в Чернігівській області щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування працівниками поліції фізичного та морального впливу на 10 серпня 2023 року на 12.00 год.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1