Справа № 357/6702/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

здійснивши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001737, яке внесене до ЄРДР 29 квітня 2020 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київська область, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року, за ч. 1 ст. 309 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки, від відбування покарання звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки;

2) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 1 (один) рік, яке відбув повністю, звільнився 13 травня 2020 року,

за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий ТОВ «Фудком»,

представник потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

29 квітня 2020 року, близько 11 години 20 хвилин, ОСОБА_7 ,перебуваючи в торговому залі магазину «Велмарт» належного ТОВ «Фудком» розташованого по вул. Грибоєдова, 10-А, в м. Біла Церква Київської області, умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, обравши наступний товар з полиць для продажу: пляшку настоянки-рому «Оакхарт 35%» Бакарді, об`ємом один літр, вартістю 512 гривень 54 копійок, що належить магазину «Велмарт» ТОВ «Фудком», та заховав її до внутрішньої кишені своєї куртки.

Після чого, ОСОБА_4 , який пройшов через касову зону та не розрахувався за вищевказаний товар, був помічений та зупинений працівниками охорони цього маркету, тобто ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але його не закінчив, з причин які не залежали від його волі.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, тобто як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), так як злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, вчинений повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, а саме в квітні 2020 року вдень зайшов у магазин «Велмарт» в м. Біла Церква, взяв пляшку алкоголю якого не пам`ятає та поклав за пазуху, шкодує про вчинене, після цього нових злочинів не вчиняв.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 щире каяття.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 рецидив злочинів, адже він будучи судимим за вчинене умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, вчинив нове, яке передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 68 КК України, при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд зазначає, що згідно із ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення на вчинення якого здійснив замах ОСОБА_4 , враховуючи те, що воно було незакінченим з причин, які не залежали від його волі, а саме, через те, що його затримала охорона, а також зважаючи на дані про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, перебуває під диспансерним наглядом лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2018 року, за допомогою до лікаря-психіатра не звертався, на військовому обліку військовозобов`язаних сержантів і солдат запасу в Білоцерківському ОМВК не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та обставини, які обтяжують покарання рецидив злочинів, з огляду на відсутність невідшкодованої шкоди, суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, неможливе без ізоляції ОСОБА_4 від суспільства і йому необхідно призначити покарання, у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Суд вважає, що призначення більш суворого покарання ОСОБА_4 не є доцільним, а призначеного буде достатньо для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У свою чергу, судом установлено, що згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, від якого звільнений, згідно зі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Отже, злочин за цим вироком, вчинений у період відбуття ОСОБА_4 іспитового строку за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Отже, оскільки ОСОБА_4 вчинив новий злочин, до завершення іспитового строку, визначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року, суд визначає йому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Судом підстав, передбачених КК України, для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, не установлено.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, суд зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у строк відбутого покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання та долучення до матеріалів провадження речового доказу від 29 квітня 2020 року, визнано речовим доказом: скляну пляшку ромового напою «Оакхарт Бакарді» ємністю один літр.

Вона повернута представнику потерпілого ОСОБА_6 згідно з розпискою від 29 квітня 2020 року.

Відповідно до постанови про визнання та долучення до матеріалів провадження речового доказу від 30 квітня 2020 року, визнано речовим доказом: диск CD-R із записом камер відеоспостереження магазину від 29 квітня 2020 року.

Згідно із п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, його необхідно залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Суд вважає, що з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_4 у ході судового провадження, до нього необхідно продовжити застосовувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 100, 174, 177, 331, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднати до покарання призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати від дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 , у строк відбутого покарання, строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 10 травня 2023 року до дня набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання цим вироком законної сили, продовжити застосовувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Речові докази:

1) скляну пляшку ромового напою «Оакхарт Бакарді», ємністю один літр, - вважати повернутим власнику;

2) диск CD-R із записом камер відеоспостереження магазину від 29 квітня 2020 року, - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області