№707/2043/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0002045по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, українця, з неповною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця, АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 , 26.05.2023 року, близько 21 год. 30 хв., перебуваючи на території недобудови, що в АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а саме в посяганні на здоров`я іншої людини, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, стоячи навпроти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс йому один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, після чого наніс другий удар кулаком лівої руки в область щелепи справа, внаслідок чого потерпілий впав на землю, тим самим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи в ділянках підборіддя справа та тіла зліва, які відповідно до висновку експерта № 02-01/531 від 21.06.2023 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та не носять ознак небезпеки життя в момент заподіяння.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Учасники процесу не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відтак суд, пояснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, провів судовий розгляд даного кримінального провадження щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, розкаявся і підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Від дачі показів по суті обвинувачений відмовився.

Потерпілий ОСОБА_4 просив суворо не карати обвинуваченого.

Суд, допитавши обвинуваченого, з`ясувавши думку потерпілого щодо міри покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов до висновку, що вина ОСОБА_5 доведена «поза розумним сумнівом» і знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані вірно - за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України є - щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просила призначити покарання у виді 2-х років обмеження волі, із звільненням обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, встановивши 1 рік іспитового строку; потерпілий просив обвинуваченого суворо не карати);

відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (мотив вирішення конфлікту на свою користь, мета завдання болю та страждань), спосіб (нанесення ударів кулаком руки), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та не носять ознак небезпеки життя в момент заподіяння);

наявність пом`якшуючих покарання обставин;

відсутність обтяжуючих покарання обставин;

особу обвинуваченого, який визнав свою вину у вчиненому злочині повністю, раніше не судимий, під наглядом лікаря-психіатра в КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога КНП «Черкаська центральна районна лікарня» не перебуває, в наркокабінеті та на обліку в псих-кабінеті КНП «Чигиринська багатопрофільна лікарня» Чигиринської міської ради не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, офіційно непрацюючий, має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_6 .

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 скоїв умисний нетяжкий злочин проти здоров`я особи. Дана поведінка ОСОБА_5 характеризує його як особу яка не здатна вирішити конфлікт мирним шляхом (компроміс, перемови, посередництво, пристосування до іншої точки зору, відступ, тощо…) і піддається впливу емоцій, які керують її поведінкою, що проявляється у спричиненні тілесних ушкоджень опоненту, та завданні йому фізичного болю у відповідь на емоційні хвилювання «ображеного». З огляду на те, що ОСОБА_5 наніс ОСОБА_4 удари кулаками в область щелепи, внаслідок чого спричинив двобічний перелом останньої, який є причиною сильного триваючого фізичного болю, обвинувачений тільки таким способом зміг самоствердитись і задовольнити потребу, яка була в мінусі. Без виправлення особи така поведінки ОСОБА_5 може повторюватись за наявності певної тригерної ситуації, у звязку з чим є необхідним призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі з огляду на умисел в його діях, мету та мотиви вчинення кримінального правопорушення, та тяжкість наслідків для потерпілого, що настали.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У своєму рішенні у справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».

Проте, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, зокрема його щире каяття, вчинення злочину вперше, прохання потерпілого суворо не карати ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що при призначенні покарання також має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції останнього від суспільства, у зв`язку з чим є можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, в порядку ст.75 КК України, визначивши йому іспитовий строк та поклавши обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов не заявлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Майнова шкода відсутня.

Процесуальні витрати відсутні.

Суд не вирішує питання про речові докази, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні відповідні постанови про їх визнання такими.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

з а с у д и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в Черкаський апеляційний суд всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1