Справа № 182/4724/19
Провадження № 1-кп/0182/427/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2019 року за №0001173 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.04.2004 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 06.02.2007 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий термін 3 місяця, до відбуття покарання строком на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 19.06.2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 08.06.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 249, ч. 1 ст. 277, ч. 2 ст. 309, 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий термін 3 місяці, до відбуття покарання строком а 4 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 28.07.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 263, 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до відбуття покарання строком на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 24.12.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст 186, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 70, 72 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий термін 3 місяці, до відбуття покарання строком на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 27.08.2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 249, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком а 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до відбуття покарання строком на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

з участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 29.04.2019 року приблизно о 08-00 год., знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де побачив потерпілого ОСОБА_5 цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення його майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , підійшов до потерпілого, який знаходився біля вказаного будинку, де для того, щоб відволікти потерпілого, штовхнув його в правий бік. Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів з правого карману спортивної кофти ОСОБА_5 викрав мобільний телефон «Sigma X-treme PQ24Dlack» імей 1: НОМЕР_1 імей 2: НОМЕР_2 , середня ринкова вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 216 від 24.06.2019 року, станом на 29.04.2019 року становить 3404, 18 грн., чим завдав останньому матеріальної шкоди на вказану сум.

З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою провину визнав повністю та пояснив, що він 29.04.2019 року приблизно о 08-00 год., знаходився біля будинку АДРЕСА_2 та зустрівся з ОСОБА_5 та побачив, що у останнього у кишені кофти лежить мобільний телефон. Під час бесіди з потерпілим, він його начебто випадково штовхнув та у цей момент з карману спортивної кофти викрав мобільний телефон. В подальшому мобільний телефон продав. У скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій просив розглядати кримінальне провадження за його відсутності. Цивільний позов заявляти не бажає. Під час призначення покарання покладався на розсуд суду.

За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за якими він обвинувачується.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Також суд враховує обставини справи. Особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих, умисних злочинів ( а.п. 71-72). Має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується негативно ( а.п. 78). Офіційно не працевлаштований, на утриманні нікого не має. У лікаря психіатра на обліку не перебуває, однак з 02.2017 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога ( а.п. 75).

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України).

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України рецидив злочину.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, в тому числі які пом`якшують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане з позбавленням волі.

Вказане покарання буде відповідати меті покарання передбаченого ст. 50 КК та меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, визнання вини, відсутність претензій з боку потерпілого, особу обвинуваченого, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.

Запобіжний захід за даний кримінальним провадженням відносно обвинуваченого не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № 216 від 24.06.2019, згідно довідки, в сумі 170 грн. 00 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374, 124 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) років.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, та поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76КК України:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази:

- договір №1.9868/0 від 29.04.2019 року про заставу ОСОБА_6 в ПТ «Маленик Т.В., ОСОБА_7 , Ломбард «Гарант», розташований: м. Нікополь, пр.. Трубників, 23 мобільного телефону «Sigma X-treme PQ24 Dlack» імей 1: НОМЕР_1 імей 2: НОМЕР_2 , який зберігаються в матеріалах провадження залишити в матеріалах кримінального провадження №0001173.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи № 216 від 24.06.2019 у сумі 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1