Справа № 569/1956/23
УХВАЛА

26 травня 2023 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту майна звернулася ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 7 лютого 2023 року, слідчим суддею Рівненського міського суду Рівненської області було постановлено ухвалу (далі ухвала) в справі № 569/1956/23 за матеріалами кримінального провадження № 0000011 від 26.01.2023 з ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2. ст. 190 КК України, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, капітана поліції ОСОБА_5 про арешт майна.Накладено арешт на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060).

В ухвалі зазначено, що є достатні підстави вважати, що нерухоме майно, а саме, вищезазначені нежитлові приміщення є доказом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 190 КК України та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

В свою чергу, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України). Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

Безпосередній об`єкт злочину - нормальне функціонування електронно-обчислювальних машин (комп ютерів), автоматизованих систем чи комп`ютерних мереж, комп ютерної інформації.

Предмет злочину - інформація, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах.

Об`єктивну сторону цього злочину становлять дії, які полягають у несанкціонованій зміні, знищенні або блокуванні інформації.

Отже, з огляду на предмет злочину, нежитлові приміщення, на які накладено арешт не є та не можуть бути речовими доказами в справі.

За викладених обставин арешт на зазначені нежитлові приміщення накладено не обґрунтовано і на даний час відсутні потреби для такого арешту, адже жодного доказового значення вони (приміщення) не мають;

- ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

З огляду на ухвалу, слідчим не наведено доводів про введення в оману потерпілого чи зловживання його довірою з метою заволодіння майном.

Очевидним є формальне внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 190 КК України, з метою отримання надуманих приводів для скерування відповідного клопотання про арешт майна.

Потерпілий, якого таким вважає орган досудового розслідування, не передавав зазначених об`єктів нерухомого майна жодній особі.

Отже, має місце, посягання на мою власність зі сторони заінтересованої у цьому особи, за сприянням органу досудового розслідування.

Таким чином, вищезазначені об`єкти нерухомого майна не є предметом злочину, а відповідно і не можуть бути речовими доказами, адже жодних слідів на собі не містять.

В свою чергу, під час розгляду клопотання не дотримано наведених процесуальних вимог, оскільки мене, належним чином не повідомлено про розгляд клопотання слідчого про арешт майна.

Її відсутність під час розгляду клопотання, вважає, призвела до неповноти судового розгляду, адже не було досліджено матеріалів, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.

Отже, ухвала постановлена без з`ясування всіх обставин, зокрема і тих, що на дату звернення до суду з відповідним клопотанням та постановлення ухвали, саме вона являлась власником вищезазначених об`єктів нерухомого майна, які набула на законних підставах.

Представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися та подавали клопотання про відкладення. Дане свідчить про зловживання та затягуванням судового процесу, оскільки ні слідчим ні прокурором не долучено доказів про поважні причини не прибуття в судове засідання.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 7 лютого 2023 року, слідчим суддею Рівненського міського суду Рівненської області було постановлено ухвалу (далі ухвала) в справі № 569/1956/23 за матеріалами кримінального провадження № 0000011 від 26.01.2023 з ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2. ст. 190 КК України, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, капітана поліції ОСОБА_5 про арешт майна.Накладено арешт на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що у кримінальному провадженні підозра ОСОБА_3 не оголошувалась, а отже застосування арешту майна до даного майна є безпідставним та нічим не обґрунтованим.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті першому від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» конкретизовано, що у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтею 174 КПК України 2012 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі" Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому (41 L1 постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09,82, «новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Відповідно до положень статті 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати повністю накладений арештна нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060); нежитлове приміщення (РНОНМ 060) та заборону здійснювати реєстрацію, перереєстрацію та будь-які інші дії пов`язані з вказаними об`єктами нерухомого майна на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 07.02.2023, справа № 569/1956/23.

Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Ухвала набрала законної сили 26.05.2023 року.

Слідчий суддя Рівненського міського суду (підпис) ОСОБА_1

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

_____________2023 року.