Справа № 944/3692/23
Провадження №1-кп/944/949/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2023м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000155 від 13.04.2023, про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь, АР Крим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, розлученого, українця, громадянина України, в силу ст.89 КК України не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України,

встановив:

12.04.2023, приблизно о 23 год. 30 хв., солдат ОСОБА_4 , після відповідного проходження фахового рівня підготовки, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на своєму спальному ліжку другого ярусу разом із закріпленим за ним автоматом АКС-74 № НОМЕР_2 , що на території лісового масиву - полігону військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 , порушуючи правила поводження зі зброєю, не переконався у відсутності патрона у патроннику (не перевів затвор автомата у крайнє заднє положення) та не перевіривши, що запобіжник автомата знаходиться в положенні «Запобігання», здійснив один постріл з вказаного автомату у шию солдата ОСОБА_6 , який знаходився в положенні стоячи, в результаті чого куля пройшла наскрізь та влучила в область тулубу солдата ОСОБА_7 , який в момент пострілу спускався з ліжка.

Так, солдат ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог ст. ст.9, 11, 13, 16, 17, 30, 31, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, п. п. 52, 110 «Настанови зі стрілецької справи 5,45 мм автомати Калашникова та 5,45мм ручні кулемети Калашникова», затвердженої Головнокомандувачем Сухопутних військ Збройних Сил України у 2004 році, будучи зобов`язаним тримати зброю зарядженою, завжди готовою до застосування (при цьому патрон у патронник не досилати), перевідник вогню тримати на запобіжнику, якщо не передбачається негайного відкриття вогню, та знімати із запобіжника лише перед заряджанням і стрільбою, а також не направляти зброю на людей, незалежно від того, заряджена вона чи ні, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг це передбачити, не пересвідчившись про відсутність патрона у патроннику, направив ствол ввіреного йому для службового користування автомата АКС-74 № НОМЕР_2 в бік солдата ОСОБА_6 , який стояв по центру намету та випадково натиснув на спусковий гачок, що призвело до одиночного неконтрольованого пострілу, у результаті якого куля від пострілу спричинила солдату ОСОБА_6 наскрізне вогнепальне поранення шиї зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а солдату ОСОБА_8 завдано вогнепальне кульове наскрізне проникаюче поранення грудної клітки справа з вогнепальними переломами 2-5 ребер, пошкодження правої легені, правобічний гемопневматоракс, гематома правої легені, гематома середостіння, підшкірна емфізема тулуба, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, чим вчинив порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло тілесні ушкодження кільком особам, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 414 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається та просив його суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви у яких просять судове засідання проводити без їх участі, щодо призначення покарання обвинуваченому, покладаються на розсуд суду.

Обвинувачений, його захисник та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Крім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло тілесні ушкодження декільком особам

При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, та враховує дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, згідно довідки від 23.04.2-23 №1748/4685-п в період з 29.06.2022 по 10.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, за службовою характеристикою, за час проходження служби зарекомендував себе відмінно; та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставина, яка, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 414 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а саме те, що при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, позитивно характеризується, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, не мав намір ухилятися від відповідальності, щиро розкаявся, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд також дійшов висновку про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду до набрання вироком законної сили, виходячи з вимог ч.1 ст.377 КПК України, згідно з якою якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання.

Застосований під час досудового слідства арешт майна, на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України слід скасувати.

Долю речових доказів по справі належить вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи наведене, з ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави витрати за проведення експертних досліджень.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_4 як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_4 згідно з ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили скасувати, звільнивши з під варти в залі судового засідання.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбутого покарання термін утримання під вартою з моменту фактичного затримання з 13.04.2023 по 09.06.2023 включно.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.04.2023 на майно, яке було вилучено у ході проведення огляду місця події 13.04.2023 поблизу с. Старичі Яворівського району Львівської області, а саме: автомат АКС-74 калібру 5.45мм № НОМЕР_2 ; магазин до АКС-74 в кількості 1 (одна) одиниця; набої калібру 5.45x39мм в кількості 29 (двадцять дев`ять) одиниць; гільза від патрону калібру 5.45x39мм в кількості 1 (одна) одиниця скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: автомат АКС-74 калібру 5.45мм № НОМЕР_2 ; магазин до АКС-74 в кількості 1 (одна) одиниця; набої калібру 5.45x39мм в кількості 29 (двадцять дев`ять) одиниць; гільза від патрону калібру 5.45x39мм в кількості 1 (одна) одиниця - повернути військовій частині НОМЕР_1 .

Речові докази: білу залізну чашку зі слідами РБК (яка належить військовій частині НОМЕР_3 , марлевий тампон зі змивом РБК з рюкзака, який поміщено в паперовий конверт №2, марлевий тампон зі змивом РБК з військової каски, який поміщено у паперовий конверт №3, деформовану кулю - знищити.

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи зброї №СЕ -19/114-23/6987-БЛ від 16.05.2023 у розмірі 4780 (чотири тисячі сімсот вісімдесят) 00 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1