Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9624/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 липня 2020 року за №0002295 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

та його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

05.07.2020 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_3 перебував на місці водія в автомобілі «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився в статичному положенні, тобто припаркований, в крайній правій смузі проїзної частини вулиці Сирецької напроти будинку №27, по напрямку руху від вулиці Кирилівської в бік вулиці Ольжича в місті Києві.

В цей час по проїзній частині вулиці Сирецької зі сторони вулиці Кирилівської в напрямку вулиці Ольжича, тримаючись якомога правої сторони проїзної частини, рухався велосипедист ОСОБА_5 за кермом велосипеду «Target».

ОСОБА_3 , в той момент, коли велосипед проїжджав поруч з його автомобілем з лівої сторони, розпочав відкривати водійські двері, з метою виходу з автомобіля на вулицю, при цьому не переконавшись у безпеці своїх дій, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3(б) та 15.13 Правил дорожнього руху України, а саме:

-п.1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п.2.3(б): для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 15.13: забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виразились в тому, що він, не переконавшись у безпеці своїх дій, почав відкривати передні ліві водійські двері автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та внаслідок чого відбулось зіткнення велосипеда «Target» під керуванням ОСОБА_5 з дверима автомобіля.

Місце дорожньо-транспортної пригоди - проїжджа частина вулиці Сирецької напроти будинку №27, що територіально відноситься до Подільського району міста Києва.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово- медичної експертизи №042-1172-2020 від 19.08.2020 отримав наступні тілесні ушкодження: «закрита травма лівого акроміально-ключичного зчленування у вигляді вивиху акроміального кінця ключиці.

Морфологічні властивості виявленого вивиху, що потребувало проведення оперативного втручання з метою фіксації акроміально-ключичного зчленування - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних структур так і відновлення функції лівого акроміально-ключичного зчленування буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому вказана закрита травма лівої гомілки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу».

Порушення вимог п. 15.13 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що вину не визнає. Зазначив, що 05.07.2020 року, близько 21 год. 30 хв., рухався автомобілем марки «Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_2 , по вул. Сирецькій в сторону Павлоградської в м. Києві. Рухаючись вулицею Сирецька побачив що перегоріла лампочка, перегрівся двигун, тому увімкнув правий поворот і зупинився за пішохідним переходом десь метрів за 15 впритул до бровки, включив аварійну сигналізацію. Погода була ясна, асфальт сухий, оглядовість гарна, жодних автомобілів не було, спокійна обстановка. Дорога мала 4 полоси. Поставив автомобіль на ручник, зняв ремень, заглушив двигун, це пройшло десь 30 секунд і подивився в ліве дзеркало, перешкод не було, тому почав відчиняти двері, пройшло десь 2 секунди і відбувся сильний удар в двері, навіть ногу не встиг виставити на асфальт. Двері він різко не відчиняв, оскільки за місяць до цієї події з руки зняли шви. Потерпілий ОСОБА_5 їхав на велосипеді на великій швидкості, десь 25 км/год, не гальмував, і вдарився в двері автомобіля, впав попереду машини. Ширина дороги близько 13,5 м, автомобілів не було, світло відсутнє. Потерпілий вказав, що впав на зустрічну полосу, цього не могло бути, тому що до зустрічної полоси було десь 3,5 м. Потерпілий ОСОБА_5 їхав дуже близько біля бровки позаду автомобіля, різко перестроївся і вдарив його. Зіткнення відбулось в торець дверей, двері були відчинені на 30 градусів, близько 50 см. Внаслідок удару двері машини були підняті. Коли він вийшов з машини надати допомогу потерпілому, ОСОБА_5 встав, перейшов на бровку, присів, попросив викликати швидку допомогу. В нього «сів» телефон, тому швидку допомогу викликали по телефону ОСОБА_5 . Потім приїхала поліція, склали протокол. Переставив велосипед потерпілого з проїжджої частини на прохання ОСОБА_5 . Потерпілого ОСОБА_5 забрали в лікарню, а його повезли на експертизу, він був тверезий. На наступний день подзвонив потерпілому, він повідомив, що потрібно робити операцію. Наскільки відомо, потерпілому операцію робили не відразу, хоча в неділю є черговий хірург. Через два місяці подзвонив потерпілий і попросив відшкодувати 2000 доларів США, тоді він забере справу. Він не погодився, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Порушення п.15.13 ПДР України не визнає, із висновком судово-медичної експертизи не погоджується.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 не визнав, про що подав відзив на позов. Зазначив, що загальна сума майнових витрат цивільного позивача не перевищує страхової суми, встановленої за Полісом №200156519. З Витягу з ЄРР вбачається що Страховик за Полісом №200156519 не ліквідовано та здійснює свою діяльність, є діючим членом МТСБУ, ціна позову не перевищує ліміту відповідальності страховика, та витрати повністю покриваються Полісом №200156519, тому немає підстав для стягнення з нього коштів. Щодо моральної шкоди то остання в сумі 100 000 грн. не відповідає глибині моральних страждань потерпілого. Про відшкодування витрат на правничу допомогу просив відмовити, зазначив, що сума 20 400 грн. не відповідає заявленим затратам, є завищеною.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 05.07.2020 року, близько 20 год. 50 хв., рухався на велосипеді по вул. Сирецькій м. Києва в сторону метро Сирець. Погода була чудова, самопочуття теж, фізично здоровий, ніяких скарг не було. Це була неділя і руху автомобілів майже не було. Рухався проїзною частиною дороги, побачив попереду стояв один автомобіль, аварійна сигналізація включена не була і жодних сигналів що там хтось є в середині. Згідно ПДР показав поворот лівою рукою щоб об`їхати автомобіль. В тому місці відсутня будь-яка розмітка, рухався в першій єдиній полосі. Тримався правого краю проїзної частини. На початку маневру об`їзду автомобіля ОСОБА_3 змістився на величину автомобіля вліво. Швидкість в нього була близько 15-20 км/год. Під`їжджаючи до автомобіля, як тільки порівнявся із заднім бампером раптом, неочікувано відкрились передні двері цього автомобіля, відповідно в нього залишалось 2-3 метра до цієї перешкоди, приклав максимальні зусилля щоб уникнути удару. Йому не вдалося цього зробити, хоча його відстань до автомобіля була десь 70 см при зачинених дверях, але все одно цього не вдалося уникнути, хоча він майже повністю велосипед відвів від точки удару, зачепився лише правою ногою, правою педалею за двері. Побачив автомобіль обвинуваченого десь метрів за 100, перешкод для руху не було. Це не було випередження, автомобіль стояв. Удар прийшовся в ліві водійські двері, а в нього на ногу, кросівок був розірваний, зачепився ногою. В момент зіткнення дверка автомобіля була відчинена десь на 90 градусів. З моменту відкриття дверей до моменту зіткнення пройшла секунда, в нього не було можливості уникнути удару. Відповідно після цього його викинуло на зустрічну смугу і на його щастя не було жодного зустрічного транспорту. Після удару відповз на бордюрний камінь і сів. Розпочав об`їзд автомобіля метрів за 50. В цей момент ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, спитав чи не потрібна допомога. Почав набирати швидку допомогу, однак потім сказав що не може додзвонитись і він змушений був самостійно викликати швидку допомогу. Впав на зустрічну смугу руху, звідки перейшов ближче до автомобіля. Потім ОСОБА_3 прибрав велосипед з проїжджої частини, поставив його перед своїм автомобілем і відповідно це потім було зафіксовано в протоколі. Приїхала швидка, він не міг рухати руками і все що зробив ОСОБА_3 , це дав води на його прохання. Потім приїхала поліція. Його відвезли в лікарню, однак це була неділя, лікарів не було, протягом 12 год. допомоги не отримував. Зранку лікар його оглянув, повідомив що потрібна операція, ставити металеву пластину всередину ключиці, через три місяці потрібна повторна операція, яка видаляє безпосередньо металеву пластину. Йому потрібно було придбати за власний рахунок медикаменти, препарати, пластину, підготувати різні пелюшки і все що необхідно для операції, потрібно було близько 12-13 тис. грн. ОСОБА_3 лише один раз подзвонив йому, спитав як його справи, він повідомив що потрібні гроші на операцію, на що ОСОБА_3 швидко закінчив розмову і жодного разу не дзвонив, ніякої допомоги не надав, хоча він був в безпорадному стані, обидві руки не працювали. Як з`ясувалось, в страховій компанії повідомили що відшкодування коштів можливо після того як ОСОБА_3 визнають винним, тому зрозумів що залишився один із своєю проблемою. Тоді він самостійно придбав все необхідне для операції. На 14 день після операції в нього був больовий синдром з різким підвищенням температури, яка зачіпає як і ключичну частину, грудну, грудний відділ, лопаточну частину і пів руки до ліктя лівої руки. Було виписано курс антибіотиків, знеболююче не допомагало, пройшов 4 курси та близько місяця не міг встати з ліжка, був нестерпний біль. З`ясувалось, що частково тканини організму відмерли, утворили гнійний мішок. В подальшому через карантин планові операції були відмінені, довелось докласти максимум зусиль для того щоб знайти в місті Києві медичний заклад, де проведуть операцію, яка ускладнена гнійним процесом, це був інститут, де сума повторної операції склала 23-24 000 грн., про що є відповідні документи. ОСОБА_3 жодним чином участі не взяв, ним не цікавився. Однак в нього почався синдром замороженого плеча, тому після повторної операція, яка відбулася 30 березня минулого 2020 року в нього почався реабілітаційний період по розробці рухливості руки. Рука після операції не відривалась від тіла більше ніж на 8 см, не міг рухати рукою і нічого робити. Пройшов повний курс реабілітації, який надавала поліклініка, але в поліклініці немає обладнання яке вимагається. Зв`язки зшиті і перетворюються в резиновий м`яч, ця проблема на все життя, все життя прийдеться розробляти руку, щоб рука працювала. Рухливість вдалось відновити десь на 90 %.

Щодо телефонних розмов з ОСОБА_3 зазначив, що повідомив останнього про необхідність близько 7000 грн. для первинної операції, після чого розмова з ОСОБА_3 швидко закінчилась.

Була ще розмова, коли була пропозиція компенсувати 2000 доларів США, на що ОСОБА_3 буде звільнений від кримінальної відповідальності. Однак був звинувачений, що сам «поліз» під автомобіль і сам винен.

Цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в сумі 40 908 грн. 45 коп., на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., та 20400 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, підтримав, просив його задовольнити.

Судом були досліджені надані стороною обвинувачення під час судового розгляду як докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, наступні письмові документи, якими підтверджується вина обвинуваченого, а саме:

-даними рапорту від 05.07.2020 року, згідно якого Подільським УП ГУНП в м.Києві отримано заяву про те, що 05.07.2020 року о 22 год. 01 хв. по вул. Сирецька,27 в м.Києві, потерпілий велосипедист ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, закритий перелом ключиці, перелом треті правої ключової кисті під питанням. Пояснення: біля Заводу Шампанських вин о 20:50 потерпілий рухався велосипедом, водій автомобіля марки «Фольксваген пасат», н.з. НОМЕР_2 відчинив двері, велосипедист в`їхав в двері і впав, внаслідок чого отримав дані травми ( а.с.200, т.1),

- протоколом огляду місця ДТП від 05.07.2020 року зі схемою ДТП (а.с.201-205,206, т.1),

- висновком експерта №042-1172-2020 ОСОБА_7 Київського міського бюро судово-медичної експертизи, проведеного 18.08.2020-19.08.2020 року, згідно якого при зверненні ОСОБА_5 05.07.2020 року о 20 год. 50 хв. мала місце закрита травма лівого акроміально-ключичного зчленування у вигляді вивиху акроміального кінця ключиці. Морфологічні властивості виявленого вивиху, що потребувало проведення оперативного втручання з метою фіксації акроміально-ключичного зчленування - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних структур так і відновлення функції лівого акроміально-ключичного зчленування буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку обчислювати тривалість розладу здоров`я як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому вказана закрита травма лівого акроміально-ключичного зчленування за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно до п.п.2.2.1/в. та п.4.6 «Правил» (а.с.212-216, т.1),

- висновком експерта №12-1/1981 від 27.07.2020 року судового експерта ОСОБА_8 , Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, згідно якого :

1. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, велосипедист ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами пунктів: 13.1;12.3 ПДР України.

2. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами п.15.13 ПДР України.

3. В даній дорожній ситуації в діях велосипедиста ОСОБА_5 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пунктів : 12.3; 13.1 ПДР України не вбачається.

4. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів 15.13 ПДР України.

5. В даній дорожній ситуації велосипедист ОСОБА_5 з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_2 шляхом застосування екстреного гальмування.

6. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом шляхом виконання вимог пунктів 15.13 ПДР України.

7. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 вимогам пункту 15.13 ПДР України ( а.с.221-224,т.1).

Проаналізувавши всі докази, суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Своїми діями, які виразились у порушенні Правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а позиція обвинуваченого ОСОБА_3 обумовлена його бажанням уникнути кримінальної відповідальності за злочин.

У відповідності до вимог ст. 85, 86 КПК України, суд вважає, що докази, досліджені в судовому засіданні є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Показання потерпілого про обставини вчинення цього злочину узгоджуються з фактичними даними, що містяться в протоколі огляду місця події та інших досліджених доказах.

Досліджені висновки експертів та матеріали справи доповнюють один одного та не містять суперечностей.

Відповідальність за частиною 1 статті 286 КК України настає за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, диспозиція статті 286 КК є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому належить ураховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , перебуваючи на місці водія в автомобілі «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не переконавшись у безпеці своїх дій, почав відкривати водійські двері та внаслідок чого відбулось зіткнення велосипеда «Target» під керуванням ОСОБА_5 з дверима автомобіля.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 1.5, 2.3 (б) та 15.13 Правил дорожнього руху України:

-п.1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п.2.3(б): для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 15.13: забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Для вирішення питань, які виникли у справі про злочин проти безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, потрібні спеціальні знання, тому відповідно до вимог статті 242 КПК України призначається експертиза.

Судом також проаналізовано, як доказ висновок експерта № 12-1/1981 від 27.07.2020 судової автотехнічної експертизи.

Щодо доводів захисника про сумнівність такого доказу як зазначений висновок експерта, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Згаданий вище висновок складений судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_8 , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення інженерно-транспортної експертизи за експертними спеціальностями 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», має стаж експертної роботи з 2013 року, був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, тобто відповідним спеціалістом, тому у суду відсутні підстави вважати цей висновок неналежним та недопустимим доказом.

Висновок проведеної по даній справі судової експертизи ґрунтується на підставі дослідження матеріалів кримінального провадження та за своїм змістом узгоджується із матеріалами справи.

Захисник також вказує на те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, посилаючись на висновок №194-07/21 автотехнічного експертного дослідження, який був наданий суду.

Даний висновок складений судовим експертом ОСОБА_9 , згідно якого:

1.В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Volkswagen», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 мав діяти відповідно до вимог п.15.13 ПДР України.

2.В даній дорожній обстановці водій велосипеда «Target» ОСОБА_5 мав діяти відповідно до вимог п.п.12.3 та 13.1 ПДР України.

3.В даній дорожній обстановці дії водія велосипеда «Target» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.12.3 та п.13.1 ПДР України.

4. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Volkswagen», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається.

5.Покази водія велосипеда «Target» ОСОБА_5 у сукупності з іншими матеріалами справи є технічно не спроможними.

6.Покази водія автомобіля «Volkswagen», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 у сукупності з іншими матеріалами справи є технічно спроможними.

7.Водій велосипеда «Target» ОСОБА_5 в даній дорожній обстановці мав можливість уникнути зіткнення шляхом дотримання вимог п.п.12.3 та п.13.1 ПДР України.

8.Водій автомобіля «Volkswagen», н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 не мав можливості уникнути зіткнення, оскільки розвиток механізму виникнення даної пригоди від його дії не залежав.

Проте суд зауважує, що вказаний висновок був складений за заявою захисника ОСОБА_10 , не у межах досудового розслідування та вихідні дані для експертизи були надані лише стороною захисту.

Як зазначає сторона обвинувачення, в судовому засіданні 21.07.2022 року докази сторони захисту стороні обвинувачення відкриті не було.

Так, згідно ч. 11 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку статті 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази.

Отже, з вищенаведених положень вбачається, що невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази.

Окрім того, сторона захисту у разі непогодження із Висновком судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_8 №12-1/1981 від 27.07.2020 року могла звертатись до суду із клопотанням про призначення додаткової судово-автотехнічної експертизи або інших експертиз на підтвердження своєї позиції, однак таким правом не скористалась.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, відсутні.

При визначенні виду та міри покарання, згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, пенсіонер, характеризується позитивно, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у межах санкції у виді штрафу.

При цьому суд вважає, що призначення обвинуваченому даного виду покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

По даному кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, в якому просить стягнути із ОСОБА_3 на його користь у рахунок відшкодування майнової шкоди 40 908 грн. 45 коп., моральну шкоду на суму 100 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 20 400 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що в результаті ДТП отримав тілесне ушкодження та був невідкладно госпіталізований, перебував на стаціонарі, де йому було поставлено діагноз: «Травматичний вивих ключично-акроміального кінця лівої ключиці. Больовий синдром з помірним порушенням функції». У період з 05 липня 2020 року по 09 липня 2020 року він перебуваючи на стаціонарі проходив клінічне та лабораторне обстеження, а також медикаментозне і оперативне лікування, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8042, складеною 09 липня 2020 лікуючим лікарем, після виписки рекомендовано серед іншого нагляд та лікувальну фізичну культуру (ЛФК) та медикаментозне лікування.

У період з 04 вересня 2020 року по 25 вересня 2020 року, йому було поставлено діагноз «Стан після вивиху акроміально- ключичного суглобу після оперативного лікування - МОС», пройшов п`ятнадцять сеансів лікувальної фізичної культури (ЛФК), що підтверджується документом № 3712, складеним лікарем-фізіотерапевтом Філії № 3 КНП «КДЦ».

Як свідчить довідка-виписка з історії хвороби стаціонарного хворого медичної карти 568904 від 05 жовтня 2020 року, через два з половиною тижні після оперативного лікування у нього почали виявлятися післяопераційні ускладнення, у зв`язку із чим у період з 28 вересня 2020 року по 05 жовтня 2020 року перебував у стаціонарі.

У період з 15 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року поставленого діагнозу «Стан після видалення МОС. Стан після вивиху акроміально-ключичного суглоба», пройшов десять процедур (УВЧ) терапії та п`ять сеансів лікувальної фізичної культури (ЛФК), що підтверджується картою хворого.

13 листопада 2020 року, за наслідками обстеження поставлено діагноз «Стан після травматичного вивиху акроміального кінця лівої ключиці. Стан після оперативного лікування. Комбінована контрактура лівого плечового суглобу», у зв`язку з чим було рекомендовано, зокрема, лікувальну фізичну культуру (ЛФК) з силовими навантаженнями.

У листопаді 2020 року, за наслідками обстеження було поставлено серед інших, діагноз «посттравматична і післяопераційна приводяща контрактура лівого плечового суглобу», і рекомендовано лікування методом кінезіотерапії. З 07 листопада 2020 року по 14 листопада 2020 року, на дотримання зазначених рекомендацій, пройшов у Київському відділенні ТОВ «ЦДБ» чотири сеанси кінезіотерапії, що підтверджуються талоном реєстрації проходження сеансів.

З 16 листопада 2020 року користується спортивно - оздоровчими послугами.

03 грудня 2020 року йому було поставлено діагноз «L81 Травма опорно-рухової системи БДУ МКХ-10 AM: S43.1 Вивих акроміально-ключичного суглоба», у зв`язку з чим йому було відповідне медикаментозне лікування.

Окрім матеріальної шкоди, йому було завдано моральних страждань, він був вимушений тривалий час перебувати на лікарняному, дотепер вимушений витрачати час на реабілітацію, обмежений на праві працювати, і як наслідок стрес, пригніченість, розчарування.

Відповідач ОСОБА_3 жодним чином і у жоден спосіб не відшкодував йому ні матеріальної, ні моральної шкоди.

Дослідивши вищезазначений цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , суд вважає, що останній підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Згідно з ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 ст.22 Закону).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 за наслідками дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, у зв`язку із чим перебував на стаціонарному лікуванні. За час лікування потерпілий ОСОБА_5 поніс витрати, пов`язанні з лікуванням, що підтверджується виписками з історії хвороби та відповідними квитанціями на придбання ліків.

Як вбачається із долученого стороною захисту Полісу №200156519 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії Договору укладеного ОСОБА_3 з 03.06.2020 року по 02.06.2021 року, страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 260 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн.

Так, суд розглядає позов в межах заявлених вимог, цивільний позивач ОСОБА_5 не виявив бажання залучати до участі в розгляді справи страхову компанію, при цьому від цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_3 відповідне клопотання було подано.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд вважає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справі за вказаним позовом, а відтак з урахуванням встановленої франшизи у розмірі 1000 грн., суд задовольняє позов в частині відшкодування майнової шкоди на вказану суму. В решті вимог відмовляє як такий, що поданий до неналежного відповідача.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у:фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом роз`яснень, наведених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, у правовідносинах між страховиком та страхувальником встановлений ліміт відповідальності страховика перед потерпілою особою за моральну шкоду, що спричинена страховиком, у розмірі не більше ніж 13 000 грн. (5% від 260 000 грн.).

Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого, суд ураховує глибину фізичних та душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості.

Суд вважає доведеним, що потерпілий ОСОБА_5 зазнав моральних переживань та душевних страждань через скоєння щодо нього злочину, внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження, які спричинили розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності, що потягло порушення звичайних умов життя, а тому суд вважає справедливою суму 50 000 грн., тому з винуватця ДТП ОСОБА_3 слід стягнути 37 000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Так, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги, документи, які свідчать про сплату гонорару, та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку.

На переконання суду, у позивача за цивільним позовом у даному кримінальному провадженні наявні витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, які складають 20 400 грн, що випливає з договору про надання правової допомоги від 25.02.2020, укладеного між потерпілим ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_11 , Окремою угодою про надання правової допомоги за дорученням №6 від 07.05.2021 року, Актом надання правової допомоги №1 від 21.05.2021 року, рахунком-фактурою від 21.05.2021 року, Довідками про оплату правової допомоги від 21.05.2021 року, 25.06.2021 року, 29.06.2021 року, 21.07.2021 року.

Суд враховує дані документи як належні та допустимі на підтвердження понесених потерпілим ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомогу, тому вимоги потерпілого в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 20400 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Речові докази відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як встановлено судом, витрати на залучення експерта при проведенні судово-медичної експертизи №042-1172-2020 від 19.08.2020 року складають 1796 грн. 90 коп., при проведенні судової автотехнічної експертизи №12-1/1981 від 27.07.2020 року складають 1634 грн. 50 коп., а всього 3431 грн. 40 коп.

Таким чином, до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави підлягають витрати за проведення вищезазначених експертиз в сумі 3431 грн. 40 коп.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн. (шістдесят вісім тисяч грн. 00 коп.), з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн., моральної шкоди 37 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 20 400 грн., а всього 58 400 грн. (п`ятдесят вісім тисяч чотириста грн. 00 коп.).

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 3 431 грн. 40 коп. (три тисячі чотириста тридцять одна грн. 40 коп.).

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним Кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя:

ОСОБА_1