Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.06.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/166/23 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2023.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 14.03.2023 та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги та скасувати постанову старшого слідчого П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові від 08.09.2021
Судове провадження розглядається за відсутності особи, яка подала апеляційну скаргу, неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказана особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 не дотримані.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки прокурором, слідчим, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами кримінального провадження, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.
В свою чергу слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим, дізнавачем, прокурором постанови. Зокрема, якщо слідчим, дізнавачем, прокурором закрито кримінальне провадження за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено кримінальне правопорушення та доводи слідчого на їх спростування.
Проте, ці положення кримінального процесуального закону при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження, слідчим були порушені на, що слідчий суддя не звернув увагу.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме
небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Згідно ст. 372 КПК України, мотивувальна частина ухвали повинна містити мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Проте, оскаржувана ухвала слідчого судді суперечить цим вимогам кримінального процесуального законодавства і не містить обґрунтування висновків суду з приводу відсутності підстав для задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження. Слідчий суддя обмежилася загальними фразами про законність і обґрунтованість постанови слідчого без наведення належних і достатніх мотивів та підстав для ухвалення оскаржуваного рішення. Не звернула уваги слідчий суддя і на допущені процесуальні порушення та суттєву неповноту, допущені слідчим під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.
Крім того, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
В обґрунтування даної постанови слідчий зазначив, що під час проведення досудового розслідування не було встановлено протиправних дій, а тому не встановлено події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Втім, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів констатує про безпідставне не визначення відповідного процесуального статусу ОСОБА_7 у кримінальному провадженні з позбавленням його прав, наданих КПК України, неповне встановлення кола осіб, можливо причетних до відповідних протиправних дій, про які йдеться в повідомленні обвинуваченого ОСОБА_7 та невчинення усіх необхідних та достатніх слідчих та процесуальних дій в даному кримінальному провадженні, що призвело до його передчасного закриття.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 05.10.2018, був ухвалений вирок, за яким останній засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 09 (дев`ять) років. За встановленими судом обставинами, ОСОБА_7 близько 11 год 08.08.2017, знаходячись в приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , з метою спричинення смерті останньому, наніс ОСОБА_9 один удар ножем в грудну клітину зліва, в результаті чого ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 309 від 04.10.2017 смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені і серця, що супроводжувалося гострою крововтратою з тампонадою серця і стало безпосередньою причиною смерті. Виявлені у померлого ОСОБА_10 тілесні ушкодження згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я № 6 від 17.01.1995 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, є прижиттєвими і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції від 04.10.2018 обвинувачений ОСОБА_7 заявляв про те, що під час здійснення досудового розслідування з боку працівників поліції до нього застосовувались заходи фізичного та психологічно впливу, про які він під час досудового розслідування не заявляв, при цьому судом першої інстанції жодних дій, направлених на перевірку доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, не здійснювалось.
Зазначені обставини знайшли своє відображення в апеляційній скарзі сторони захисту на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2018, які обвинувачений підтвердив в суді апеляційної інстанції, надаючи пояснення по суті доводів апеляційної скарги в судовому засіданні від 16.03.2020.
Постановою старшого слідчого П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові від 08.09.2021 кримінальне провадження, відомості про яке 17.03.2020 внесені до Єдиного реєстру
Крім того, органом досудового розслідування не визначено правовий статус ОСОБА_7 без відібрання від нього безпосередньо заяви про вчинення відносно нього протиправних дій відповідно до положень ст. 60 КПК України, та без визнання його потерпілими в кримінальному провадженні, позбавивши його та його представників прав, передбачених ст. 56 цього ж Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 не було допитано в ході досудового розслідування за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень в приміщенні Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області.
Також слідчим не зазначено які обставини кримінального провадження були досліджені ним та не вмотивовано висновок про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого, прокурора, повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови та їх обґрунтування.
Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчий не встановив всі необхідні обставини, які можуть бути підставами для прийняття постанови про закриття кримінального провадження, не відобразив їх в постанові, не виклав мотиви та обґрунтування прийнятого процесуального рішення, що є істотним порушенням вимог ст. 110 КПК України.
Слідчий суддя, дотримуючись порядку, передбаченого ч. 3 ст. 306 КПК України, мала можливість безпосередньо з`ясувати обставини з приводу яких була подана скарга, реалізувавши обов`язок, передбачений ст. 3 КПК України щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, в тому числі, забезпечення доступу до правосуддя, з послідуючим прийняттям одного з рішень, передбачених ст. 307 КПК України.
Натомість, слідчий суддя, вважаючи обґрунтованим висновок слідчого про відсутність у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України зазначила, що останній надав оцінку зібраним доказам. Водночас, про які саме докази йдеться і як саме вони підтвердили висновок слідчого, з огляду на встановлену в ході апеляційного розгляду неповноту, слідчим суддею не вказано.
Апеляційний суд також вертає увагу на те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурорами з групи прокурів не здійснювалося належного процесуального керівництва органом досудового розслідування, не здійснювався контроль за дотриманням прав та законних інтересів усіх учасників кримінального провадження, не надавалося жодних вказівок щодо розслідування обставин справи та належно не перевірялася законність та обгрунтованість постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що слідчий передчасно дійшов висновку про закриття кримінального провадження, про що виніс постанову в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 100 КПК України, при цьому у матеріалах провадження немає відомостей про обставини, які об`єктивно перешкодили йому належним чином виконати вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, проведення слідчих дій та безпосереднього дослідження й оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності, що слідчий суддя необґрунтовано залишив поза увагою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право або залишити ухвалу без змін, або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
У ході досудового розслідування необхідно ретельно перевірити доводи заявника адвоката ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_7 , виконати вказівки апеляційного суду наведені в мотивувальній частині ухвали, а також дати оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність щодо достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення для встановлення чи відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 подана в інтересах ОСОБА_7 , підлягає задоволенню.
При прийнятті рішення колегія суддів, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді