Справа №591/3917/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1000/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року змінити та відповідно до ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк. Покласти на нього обов`язки визначені ст. 76 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України, згідно вимог ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Строк відбування ОСОБА_7 обраховувати з дня прибуття та постановки на облік в установі виконання покарання.

У задоволенні цивільного позов ОСОБА_9 відмовлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Цим же вироком і ОСОБА_8 був визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України, згідно вимог ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 КК України, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Вказаний вирок відносно ОСОБА_8 не оскаржувався.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про те, що призначене судом покарання є надто суровим. Обставиною, що пом`якшує покарання є визнання вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству в розкритті злочину, добровільне відшкодування збитків.

Покарання у виді обмеження воля значно вплине на можливість обвинуваченого забезпечити своїй родині безпеку, що є вкрай необхідним в умовах воєнного стану та проживання на території, яке знаходиться у безпосередній близькості до кордону з державою-агресором.

Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання, а саме виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 05 травня 2022 року ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Продуктова Хатка» по вул. Лисенка, 10 в м. Суми, знайшовши на підлозі банківську картку АТ «А-БАНК», яка належала ОСОБА_9 та є офіційним документом, діючи умисно, привласнили її собі з корисливих мотивів.

Після цього, ОСОБА_10 з ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, 05 травня 2022 року в період часу з 11 год. 33 хв. по 17 год. 02 хв., маючи намір на таємне, з корисливих спонукань викрадення чужого майна, діючи таємно від оточуючих, в умовах введеного в країні воєнного стану, шляхом оплати вказаною карткою придбаного товару в магазинах в м. Суми: «Продуктова Хатка» по вул. Лисенка, 10, «ТНЦ» по вул. Лисенка, 1, «Овочі» по вул. Перемоги, 2, «М`ясо» по вул. Лисенка, 1, «Амбар» по вул. 20 років Перемоги, 7/2, «Горобина» по вул. Петропавлівська, 121, «Тандем» по вул. Г.Кондратьєва, 54, «Веселка» по вул. О.Аніщенка, 6, «Амбар» по вул. Г.Кондратьєва, 19, викрали грошові кошти в сумі 4898,59 гривень, які належали ОСОБА_9 , чим завдали потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог було дотримано в повному обсязі.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченого ОСОБА_7 про пом`якшення покарання, колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року, ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

З урахуванням наведених норм кримінального закону, колегія суддів вважає, що суд враховуючи тяжкість злочину, обставини передбачені ст. 66, ст. 67 КК України та відомості характеризуючи особу обвинуваченого, обґрунтовано та достатньо вмотивовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України у межах санкції Особливої частини КК України та призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, тобто застосував менш обтяжливий принцип призначення покарання за сукупністю злочинів.

Суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, враховуючи положення ст. 12 КК України правильно врахував, що останній вчинив умисні кримінальні правопорушення - за ч. 1 ст. 357 КК України у виді кримінального проступку, а за ч. 4 ст. 185 КК України тяжкий умисний злочин проти власності.

Судом повною мірою враховані відомості характеризуючи особу винного, який посередньо характеризується за місцем мешкання, раніше неодноразово судимий, відбував покарання як з випробуванням в порядку ст. 75, ст. 76 КК України так і виді позбавлення та обмеження волі, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працевлаштований, відомостей про наявність у нього легальних джерел доходів або заробітку, матеріали провадження не містять.

У якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст.66 КК України суд обґрунтовано врахував щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , виходячи з положень ст. 67 КК України судом обґрунтовано визнано рецидив злочинів.

Колегія суддів вважає, що стороною захисту не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене ОСОБА_7 покарання є незаконним, явно несправедливим через його суворість, та того, що саме застосування до нього інституту призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання за ст. 409 ч.2 КПК України не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про доцільність застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції врахувавши наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, молодий вік обвинуваченого, його поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду, спрямована на залагодження своєї провини, наявність дітей на утриманні, призначив більш м`яке покарання, ніж передбачено в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді обмеження волі на строк 01 рік.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені у даному кримінальному провадженні обставини, що пом`якшують покарання за своєю суттю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисних корисливих злочинів. Їх наявність сама по собі не тягне за собою безумовного застосування ст. 75 КК України та призначення обвинуваченому покарання із звільнення відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на певний строк.

Крім того, таке рішення приймається не тільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, як помилково вважає обвинувачений, а й з урахуванням особи винного.

Встановлені обставини дають підстави колегії суддів вважати, що призначення ОСОБА_7 покарання із звільненням його від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

У свою чергу, обвинуваченим не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене йому покарання є неправильним, явно несправедливим через його суворість, та того, що саме застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання обвинуваченого на такі обставини, як не можливість забезпечити безпеку родини через військовий стан в Україні, колегія суддів вважає необґрунтованим, зважаючи на те, що останній є раніше судимим, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Крім того, відповідно до попереднього вироку, обвинуваченому було призначено покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, проте останній належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його змін не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4