КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0002113 стосовно -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.06.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 частково приєднано до покарання за цим вироком суду невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2017 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 24.03.2019 року в період часу приблизно з 20 год. 20 хв. до 20 год. 30 хв., знаходячись у приміщенні магазину «ЕКО» по вул. Радунській, 40 в м. Києві, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі стелажа у торгівельній залі належний ТОВ «ЕКО» товар, а саме одну пляшку коньяку «Hennesy VSOP 0,5 л. 40 %», вартістю 1449 грн. 54 коп. (без ПДВ) та поклав під куртку, в яку був одягнений. Після чого, утримуючи вищевказаний товар при собі, обвинувачений ОСОБА_6 пройшов через розрахункову касу, не оплативши товар, та направився до виходу з магазину, тим самим намагався умисно, повторно, таємно викрасти належне ТОВ «ЕКО» майно на загальну суму 1449 грн. 54 коп. (без ПДВ), виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, та кваліфікував його дії за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2022 року та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку та зазначає, що приймаючи рішення про його винуватість, суд послався на показання свідків, які не відповідають дійсності та протирічать даним відеозапису, що був досліджений в судовому засіданні, на якому не зафіксовано факт вчинення ним злочину. Однак суд не дав оцінки вказаним обставинам, що є грубим порушенням кримінального процесуального закону.

Крім того вказує, що під час судового розгляду він повідомляв суду про застосування до нього фізичної сили з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак суд не перевірив цих обставин і не дав належної правової оцінки діям вищезазначених осіб.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання в черговий раз не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду неодноразово повідомлявся за адресою, яку останній вказував звертаючись до суду з апеляційною скаргою, проте ОСОБА_6 поштової кореспонденції не отримує і в судові засідання не з`являється, а тому враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно якої «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (справа «Пономарьов проти України»), колегія суддів, відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_6 без участі останнього, оскільки його неявка не перешкоджає проведенню розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 в порядку ч.1 ст. 404 КПК України в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні, оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК України та наведеними у вироку доказами, які визнані судом належними, допустимими і достовірними доказами, а їх сукупність достатніми для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції у відповідності з частиною 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, який ґрунтується на показаннях представника потерпілого ТОВ «ЕКО» ОСОБА_9 , який показав суду, що 24.03.2019 року приблизно о 20 год. 30 хв. його заступник ОСОБА_7 повідомив йому, що невідомий чоловік намагався викрасти пляшку коньяку, вартістю 1739 грн.; показаннях свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які є працівниками служби охорони магазину «ЕКО» та пояснили, що, перебуваючи в кімнаті відео спостереження, помітили як раніше незнайомий ОСОБА_6 разом з іншою особою зайшли до торгового залу магазину до відділу з алкоголем, взяли пляшку дорогого алкогольного напою, після один з чоловіків пішов в одну сторону магазину на вихід, а ОСОБА_10 , тримаючи пляшку за пазухою, пішов через касову зону, не розрахувавшись за товар, а також письмових доказах, зокрема на даних протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.03.2019 року (а.с. 43), даних протоколу огляду місця події від 24.03.2019 року та фото таблиці до цього протоколу (а.с. 44-47), даних, що містяться у довідці про вартість товару (а.с. 59); даних протоколу огляду відеозапису від 27.03.2023 року з камер спостереження в магазині «ЕКО» за 24.03.2019 року (а.с. 72, 125), на якому зафіксовано як ОСОБА_6 в торгівельному залі взяв з полиці пляшку, заховав її під куртку та направився до виходу з магазину, пройшов через касову зону не розрахувавшись за неї, та в подальшому був затриманий співробітниками охорони магазину.

При цьому в судовому засіданні судом повно та всебічно були перевірені доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у нього умислу на крадіжку пляшки коньяку, який стверджував, що пішов з товаром до банкомату, який знаходився за касою, щоб зняти готівку, оскільки на касі не працював термінал.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги вказані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та розцінив їх як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю доказів у справі, що були досліджені в судовому засіданні та змістовно викладені у вироку, які суд обґрунтовано визнав належними і допустимими, що не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, об`єктивно узгоджуються між собою та повністю відтворюють картину вчиненого.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких має істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності з вимогами КПК України та обґрунтовано визнані належними і допустимими, які доводять винуватість ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно і його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив в період відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком за попереднім вироком суду, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування та перебував у розшуку, а також за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Остаточне покарання ОСОБА_6 суд вірно визначив на підставі ст. 71 КК України.

Процесуальних порушень, як під час досудового розслідування, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_6 законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим і підстав для його скасування та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3