Справа № 336/2614/22
Провадження 1-кп/336/450/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0000490, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишуваха, Оріхівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який не має на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

24.09.2022 року, приблизно о 13.00 год. ОСОБА_4 маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи всупереч встановленому законом порядку користування транспортними засобами, сів у незачинений автомобіль «ВАЗ 21063» реєстраційний знак НОМЕР_1 , де за допомогою знайденого у салоні молотку розбив серцевину замку запалювання та підєднавши дроти, привів у дію двигун.

Після чого, ОСОБА_4 на автомобілі «ВАЗ 21063», реєстраційний знак НОМЕР_1 з місця події зник та таким чином незаконно заволодів належним потерпілому ОСОБА_5 транспортним засобом, вартість якого, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 2472 від 27.09.2022 станом на 24.09. 2022 року становить 20478,42 грн.

Дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України, незаконне заволодіння транспортним засобом.

Частини статті Кримінального кодексу України, які передбачають кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Стаття 289. Незаконне заволодіння транспортним засобом

1. Незаконне заволодіння транспортним засобом -

карається обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, а саме: вказав місце, час і спосіб, мотиви вчинення кримінального правопорушення. Показав, що кримінальне правопорушення вчинив у вересні 2022 року. На вулиці Вокзальній в смт. Комишуваха, побачив автомобіль «ВАЗ 21063», реєстраційний знак НОМЕР_1 , який був незачинений, в цей час в нього виник умисел на заволодіння цим автомобілем. За допомогою знайденого у салоні молотку розбив серцевину замку запалювання та підєднавши дроти, привів у дію двигун та поїхав на автомобілі кататися по селищу. Катався до тих пір поки в автомобілі не закінчився бензин, потім до нього під`їхала поліція і повідомила про надходження до поліції заяви громадянина ОСОБА_6 про угон автомобіля. Пояснив, що автомобілем заволодів з метою покататись.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 у суді пояснив, що з ОСОБА_4 добре знайомі, проживають в одному селищі. У вересні 2022 року, точну дату не пам`ятає, він залишив свій автомобіль ВАЗ 21063», реєстраційний знак НОМЕР_1 , який придбав у 2019 році у громадянина ОСОБА_7 , однак у законний спосіб не перереєстрував, на вулиці Вокзальній в смт. Комишуваха. Автомобіль не зачиняв, оскільки зламаний замок. Через декілька годин йому подзвонили знайомі та повідомили, що його автомобілем керує громадянин ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_5 не уповноважував ОСОБА_4 на керування його автомобілем, а останній такого дозволу не запитував, він подзвонив на лінію 102 і повідомив про заволодіння його транспортним засобом.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. Заперечень не заявлено.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, постановою про визнання речових доказів, довідкою про витрати на проведення експертизи та ін.

Вина обвинуваченого повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд виходить з такого.

Незважаючи на не оспорювання обвинуваченим своєї винуватості, обов`язок відносно правильної кримінально-правової кваліфікації його дій покладається на суд.

Перевіривши правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом.

Мотиви призначення покарання.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

У судових дебатах прокурор просив призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 3 роки, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України строком 1 рік

Потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого, вказав що на даний час шкода повністю йому відшкодована, претензій до обвинуваченого не має.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину), особу обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому, добровільне відшкодування шкоди.

З урахуванням вищевикладених обставин, приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують покарання, та відсутні обставини що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, що є мінімальним покаранням за вказаною санкцією частини статті та є домірним вчиненому, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України.

Разом з цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів у провадженні вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Скасувати арешт на автомобіль марки ВАЗ 21063», реєстраційний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , який був накладений ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.09.2022 року.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази:

- автомобіль марки ВАЗ 21063», реєстраційний знак НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити у володінні останнього.

Скасувати арешт на автомобіль марки ВАЗ 21063», реєстраційний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , який був накладений ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.09.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 600,00 грн.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошенняз урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1