ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2256/23 Справа № 185/4619/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні № 0000795,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцять) років позбавлення права займати будь-які посади в юридичних особах приватного права з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у наступному.

Судом першої інстанції встановлено, що окупаційними військами рф з 01.06.2022 року повністю окуповано територію с. Студенок Ізюмського району Харківської області.

З 28.06.2022 року до початку вересня 2022 року, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24.02.2022 року повномасштабним російським вторгненням на територію України, метою якої є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, а метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території с. Студенок Ізюмського району Харківської області, діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи, що співробітники селищної ради працюють на підконтрольній території України та не контролюють обстановку щодо її життєдіяльності, а окупаційні війська є незаконними і проводять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів, маючи умисел на зайняття посади в незаконних органах влади та реалізуючи його вступив в злочинну змову з окупаційними військами та добровільно зайняв адміністративну посаду в селі Студенок Ізюмського району Харківської області в незаконно створеній окупаційною владою в окупаційній адміністрації с. Студенок Ізюмського району Харківської області, яка була розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та виконував обов`язки не пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, а саме: отримував та роздавав мешканцям села гуманітарну допомогу рф, одержував в окупаційній адміністрації продукти харчування та медикаменти.

Тобто, ОСОБА_6 , будучі громадянином України добровільно зайняв посаду, не пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території - в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 111-1 КК України.

В апеляції:

- прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 15 років з конфіскацією майна.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення права займати будь-які посади в юридичних особах приватного права з конфіскацією майна, суд першої інстанції звузив сферу його застосування закону, оскільки таке формулювання не позбавило засудженого права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 15 років.

Вказує, що призначене покарання ОСОБА_6 не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Заслухавши учасників судового провадження, прокурора, який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який не заперечував проти апеляційних вимог, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, за фактичних обставин, місця, часу, способу вчинення та інших обставин, встановлених судом і викладених у цьому вироку прокурором не оскаржується, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає. Апеляційна скарга стороною захисту не подавалась.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, та призначив йому покарання у виді 15 років позбавлення права займати будь-які посади в юридичних особах приватного права з конфіскацією майна.

Проте, призначене судом першої інстанції покарання не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи прокурора є слушними.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання у тих випадках, коли вчинення кримінального правопорушення було пов`язане з посадою засудженого або із заняттям ним певною діяльністю.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18 зазначив, що рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Наведені обставини не враховані судом першої інстанції, що є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 15 років з конфіскацією майна.

Саме таке покарання є таким, що відповідає особі винного, є необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення, сприятиме перевихованню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції збільшується перелік органів, в яких обвинувачений позбавляється права обіймати посади чи займатись певною діяльністю, тобто застосовується закон про більш тяжке кримінальне правопорушення, вказане судове рішення приймається у формі вироку.

За наведеного, необхідно апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок місцевого суду в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині свій вирок.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 15 років з конфіскації майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4