УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2023 року

м. Київ

справа № 714/26/23

провадження № 51-3976ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 ,

Зміст судових рішень

За вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 1 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання певнихобов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.

Як установив суд, 13 жовтня 2022 року, близько 20:00 хв., ОСОБА_5 в порушення вимог пунктів 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки «BMW-525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби по вулиці Чернівецькій с. Остриця Чернівецького району Чернівецької області в напрямку

м. Чернівці, по наближенню до будинку № 47 що на вказаній вулиці, не врахував дорожню обстановку, неправильно застосував прийом керування транспортним засобом, проявив самовпевненість у своїх діях та рухаючись із перевищеною швидкістю у населеному пункті, втратив контроль над рухом автомобіля, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини з подальшим перекиданням, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК, як порушення особою яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_6 .

Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 26 квітня 2023 року вирок залишив без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі прокурор вказує про те, що ухвала апеляційного суду є незаконною і підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, внаслідок його м`якості. Зазначає, що суд, призначаючи засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК, належним чином не врахував наслідків кримінального правопорушення у вигляді смерті особи та не повною мірою зважив на характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та обставини його вчинення.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК, тощо; індивідуалізація покарання ? конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, який є тяжким неумисним злочином, дані про особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивну характеристику за місцем проживання, позицію потерпілої, яка вважала, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тобто без реального відбуття покарання в місцях позбавлення волі, у зв`язку з чим просила суд не позбавляти його волі, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину, відшкодування завданих збитків) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Ураховуючи обставини справи у їх сукупності, дані про особу винуватого, суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання у межах санкції статті обвинувачення та звільняючи від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнуто мети покарання.

З огляду на викладене призначене у цьому конкретному кримінальному провадженні засудженому основне покарання з випробуванням з позбавленням права керувати транспортними засобами відповідає вимогам кримінального закону, є справедливим та достатнім, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як про це вказує прокурор у касаційній скарзі.

Оскільки істотних доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду прокурор у касаційній скарзі не навів, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідневідповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3