ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/499/23 Справа № 693/124/20 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

22 червня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Жашківського райсуду Черкаської обл. від 11.05.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Скасований арешт після набрання вироком суду законної сили на автомобіль «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «KOEGEL» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати на залучення експертів віднесені на рахунок держави. Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

На цей вирок прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також, просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Під час апеляційного розгляду прокурор просить повторно дослідити фактичні обставини кримінального провадження, а саме письмові матеріали кримінального провадження: - протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.10.2019 р. (Т.1, а.с.167-178); - протокол огляду предметів від 09.10.2019 р. (Т.1 а.с.179-182); -протокол огляду предметів від 10.10.2019 р. (Т.1 а.с.183-185); - протокол огляду трупа від 10.10.2019 р. (Т. 1 а.с.190); - протокол пред`явлення трупа для впізнання від 10.10.2019 р. (Т. 1 а.с.191-193); - висновок судово-медичної експертизи № 05-7-2/338 від 28.10.2019 р. (Т.1 а.с.195-198), - висновок експерта про технічний стан транспортного засобу від 20.11.2019 р. № 4/593 (Т.1 а.с.201-205); - висновок судової транспортно - трасологічної експертизи від 04.12.2019 р. № 4/585 (Т.1 а.с.208-215); - протокол проведення слідчого експерименту від 12.12.2019 р. (Т.1 а.с.216-219); - висновок судової автотехнічної експертизи від 24.12.2019 р. № 4/731 (Т.1 а.с.140-146); комплексну судово транспортно - трасологічну та автотехнічну експертизу № 3543/4162 від 25.02.2020 р. (Т.1 а.с.68-81); - висновок комісійної транспортно-трасологічної експертизи № 4342 від 26.10.2021 р. (Т.2, а.с.129-136); - висновок комісійної автотехнічної експертизи № 4343 від 17.12.2021 р. (Т.2, а.с.148-159).

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вимоги закону, передбачені ст. 94 КПК України та ст. ст. 370, 374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», під час судового розгляду не виконав.

Так, в ході судового розгляду ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину хоч і не визнав, проте його вина підтверджується наданими до суду письмовими доказами.

Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_5 підтримав виконані ним висновки судової транспортно - трасологічної експертизи від 04.12.2019 р. № 4/585 та судової автотехнічної експертизи від 24.12.2019 р. № 4/731 та надав більш детальне обґрунтування.

Також, судом взято до уваги висновок комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 3543/4162 від 25.02.2020 р., який надано стороною захисту. Однак, на думку апелянта, вказаний висновок є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в даному випадку експертиза проведена Харкіським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за клопотанням ОСОБА_4 , про що зазначено в самій експертизі. Тобто, експертиза проведена з порушенням вимог Закону.

Крім того, ч. 2 ст. 102 КПК встановлено, що у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Вимога попередження про відповідальність міститься також у ст. 4 Закону "Про судову експертизу", ст. 70 КПК, п. 3.2.7 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи. Очевидно, що особа не може сама собі щось роз`яснювати або про щось попереджати.

Роз`яснення прав і обов`язків, а також попередження про встановлену Законом відповідальність покладено на слідчого, прокурора (ч. 3 ст. 223 КПК). Власноручний підпис експерта про те, що йому відомі статті КК про відповідальність, або його права та обов`язки - не є попередженням належних офіційних осіб (ч. 3 ст. 223 КПК) про суть відповідальності та її наслідки.

Тобто, у чинному законодавстві відсутній механізм призначення експертизи не офіційними особами, що призводить до порушення порядку призначення та відсутності попередження особи експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, що, в свою чергу, тягне за собою недопустимість такого висновку експерта як доказу.

Крім того, згідно п. 1.2.14 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

У клопотанні про призначення експертизи вказано, що експерти залучаються до проведення комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи. Додатками до цієї експертизи надаються копії матеріалів кримінального провадження, в тому числі висновок транспортно - трасологічної експертизи № 4/585 від 04.12.2019 р. та висновок автотехнічної експертизи від 24.12.2019 р. № 4/731.

Тобто, за своєю суттю експертиза проведена Харкіським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса фактично є повторною, оскільки нею вирішуються питання, які вже вирішувались під час проведення транспортно - трасологічної експертизи (висновок № 4/585 від 04.12.2019 р.) та автотехнічної експертизи (висновок від 24.12.2019 р. № 4/731).

Однак, всупереч вимог п. 4.12 Інструкції в експертизі № 3543/4162 від 25.02.2020 р., про це не вказано у висновку експерта. Відповідно у дослідницькій частині експертизи не вказано причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, хоча такі розбіжності мали місце. Тим самим порушено вимоги пункту 4.13 Інструкції.

Таким чином, висновок комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 3543/4162 від 25.02.2020 р. є недопустимим доказом.

Крім того, під час судового розгляду проведено комісійну транспортно- трасологічну експертизу № 4342 від 26.10.2021 р. та комісійну автотехнічну експертизу № 4343 від 17.12.2021 р..

Так, згідно висновку експертизи № 4342 від 26.10.2021 р. зіткнення автомобіля та велосипеда могло статися як на правій так і на лівій смузі руху. Водночас, дослідження під час проведення комісійної автотехнічної експертизи № 4343 від 17.12.2021 р. проводяться без врахування можливості зіткнення транспортних засобів у лівій смузі руху. Таким чином, вказаний висновок експерта проведено без врахування всіх обставин справи.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про недоведеність складу злочину в неправомірних діях ОСОБА_4 побудував не проаналізувавши їх в сукупності та взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості та достатності.

Вважає, що висновок суду про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки його вина у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення повністю доведена доказами, дослідженими під час судового провадження.

Неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, зокрема ч. 2 ст. 286 КК України.

Перевіркою матеріалів встановлено, що апеляційна скарга подана з дотриманням встановленого порядку та строку, передбаченого ст. 395 КПК України та відповідає вимогам ст. 396 КПК України.

Підстав для повернення апеляційної скарги та відмови у відкритті апеляційного провадження, згідно ст. 399 КПК України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 398, 401 та 402 КПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Жашківського райсуду Черкаської обл. від 11.05.2023 р. стосовно ОСОБА_4 .

Надіслати копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасникам судового провадження разом з копією апеляційної скарги, інформацією про права та обов`язки.

Встановити строк до 29.07.2023 р. для подання учасниками судового провадження заперечень на апеляційну скаргу.

Запропонувати учасникам судового провадження подати нові докази, на які вони посилаються. Запропонувати учасникам судового провадження повідомити суд про особисту участь в судовому засіданні, або про розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2