Справа № 185/4592/23
Провадження № 1-кс/185/1738/23
31 серпня 2023 року м.Павлоград
Під час досудового розслідування встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, захоплення державних установ, організацій та військових частин, із 27.02.2014 широко висвітлювались в засобах масової інформації, як держави - України, так і іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі суспільству.
Так, останні, перебуваючи на території м. Павлоград Дніпропетровської області здійснюють платіжні операції, нарахування заробітної плати працівникам підприємства, оплату податків ООО «Южстанкомаш» тощо, шляхом віддаленого доступу та використання онлайн банкінгу та сервісів VPN.
27.06.2023 одному із фігурантів вказаного кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, яка підозрюється у тому, що остання, надаючи вищевказаним підприємствам послуги бухгалтера, за попереднім узгодженням її дій та вказівками ОСОБА_7 , забезпечувала співробітництво вказаних підприємств з контрагентами, що зареєстровані на території російської федерації, чим сприяла веденню господарської діяльність у взаємодії з державою агресором.
Підозра ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, передбачену санкцією ч. 4 ст. 111-1 КК України конфіскацію майна, як покарання за цей злочин, а також той факт, що вказане майно могло набуватися за кошти, отримані незаконним шляхом, а саме в результаті здійснення господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, виникла необхідність у накладанні арешту на зазначене майно.
У судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує просить його задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання розглянуте без повідомлення та участі підозрюваної ОСОБА_6 .
Розглянувши клопотання, вивчивши додані до нього документи, приходжу до наступного висновку.
27 червня 2023 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, тобто у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором.
Відповідно до ч. 1 та п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстрована квартира АДРЕСА_2 .
Отже слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою можливої конфіскації майна, для запобігання можливості його відчуження чи передання на користь третіх осіб з метою приховування.
Слідчим доведено необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, у зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Накласти арешт шляхом заборони на відчуження та розпорядження на майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1