Єдиний унікальний номер 341/636/23
Номер провадження 1-кп/341/121/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 31.01.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, розлучений, тимчасово не працюючий, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

прокурор: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

захисник - адвокат ОСОБА_6 ,

потерпіла: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області вищезазначене кримінальне провадження,

встановив:

ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є рідними братами та спільно проживали по АДРЕСА_1 і вели спільний побут. Під час спільного проживання між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 неодноразово на побутовому ґрунті виникали конфлікти, у ході яких останній наносив брату тілесні ушкодження.

30.01.2023 близько 07-00 години ОСОБА_3 поїхав на роботу у м. Бурштин, попрохавши брата ОСОБА_8 , який залишився вдома, приготувати їжу та розпалити у печі.

Повернувшись цього ж дня, 30.01.2023 близько 18-00 годин додому, ОСОБА_3 побачив, що вхідні двері у будинок зачинені, його брата нема вдома, іжа не приготовлена, будинок не опалений.

Ця обставина дуже розлютила ОСОБА_3 ,. і коли близько 19-00 годин додому повернувся ОСОБА_8 , між братами виникла словесна суперечка, під час якої останній підійшов до столу і, нахилившись над ним, почав скручувати самокрутку, виражаючись при цьому у бік брата ОСОБА_3 нецензурними словами.

Дана обставина ще більше розлютила ОСОБА_3 , у результаті чого у нього виник умисел на спричинення брату тяжких тілесних ушкоджень.

Діючи умисно, ОСОБА_3 схопив брата обома руками за одяг на спині, та із застосуванням значної фізичної сили ударив його головою та грудною кліткою до стола.

Після цього, утримуючи останнього за одяг та продовжуючи злочині дії, ОСОБА_3 із застосуванням значної фізичної сили ударив брата головою та грудною кліткою до підлоги.

У результаті вказаних умисних насильницьких дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку, крововиливом під тверду та м`яку мозкові оболонки у правій тім`яно-скроневій ділянці під м`яку мозкову оболонку та в речовину обох півкуль мозочка, в м`які тканини голови в правій тім`яно-скроневій ділянці, синців, саден та забійних рану ділянках голови, які ускладнились набряком та набуханням головного мозку і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя у момент спричинення, від яких ОСОБА_8 через деякий час помер.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину за вищезазначеними обставинами, щиро розкаявся. Просив суд його суворо не карати, ствердив, що зробив для себе правильні висновки, висловив жаль з приводу вчиненого.

Не заперечував проти зібраних по справі доказів, просив їх не досліджувати та розглядати справу згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпіла, дружина ОСОБА_8 , у судовому засіданні пояснила, що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Не заперечує щодо застосування положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Просила суворо не карати обвинуваченого.

Переконавшись у тому, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні-злочині, правильно розуміє зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджується з кваліфікацією вчинених діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події скоєного кримінального правопорушення- злочину, винуватості обвинуваченого у його вчиненні.

Згідно ст. 337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Оцінивши у сукупності показання обвинуваченого, відомості, що характеризують його як особу, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні-злочині та знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Надані обвинуваченим в судовому засіданні показання відповідають обставинам справи.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вивченням особи ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий; не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності; має постійне місце реєстрації та проживання, де скарги та заяви від жителів міста та сусідів на нього не поступали; працює неофіційно, часто перебуває на сезонних роботах; розлучений; має на утриманні двох малолітніх дітей: 2011 та 2014 року народження, які проживають за межами України з матір`ю.

ОСОБА_3 під час судового розгляду визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину; щиро розкаявся; сприяв розкриттю злочину, вибачивсяперед потерпілою, що судом визнаються як обставини, що пом`якшують покарання.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

З огляду на викладене, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Про щире каяття ОСОБА_3 свідчить його поведінка під час судового розгляду, який надав суду покази, вибачився перед потерпілою та визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Враховуючи наведені обставини, ст. 3 Конституції України, за якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, думку прокурора, захисника, потерпілої, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті КК України, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи відсутність передбачених законом підстав для застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України, які б давали суду можливість звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання із випробуванням.

Суд також не знайшов обставин справи або даних про особу ОСОБА_3 , які б визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, тобто не знайшов підстав для застосування статті 69 КК Украіни.

При цьому, враховуючи відсутність будь яких претензій з боку потерпілої, щире каяття ОСОБА_3 у скоєному, провокаційну поведінку ОСОБА_8 при викладених у обвинувальному акті обставинах, а також відсутність обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання, суд вважає достатнім та необхідним призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 2 статті 121 КК Украіни.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, та буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Достатніх підстав для зміни, скасування чи обрання іншого запобіжного заходу ОСОБА_3 судом не встановлено, а отже запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 66, 67, 125 Кримінального кодексу України, суд

ухвалив :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 31.01.2023 у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання, з 31.01.2023.

Ареш майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду від 02 лютого 2023 року - скасувати.

Речові докази:

-вирізка із коврика зі слідами РБК, з внутрішньої поверхні дверей спальні; наволочка з подушки зі слідами РБК, які знаходяться у камері зберігання речових доказів - знищити;

-штани джинсові синього кольору зі слідами РБК, куртка чорного кольору зі слідами РБК, резинові чоботи зеленого кольору зі слідами РБК, які належать ОСОБА_3 повернути власнику;

-змиви з обох рук ОСОБА_8 , зрізи з обох рук ОСОБА_8 , які знаходяться у камері зберігання речових доказів - знищити;

-куртка темно-сірого кольору, светр темно-синього кольору, кофта сірого кольору, майка синього кольору, штани спортивні темно-сірого кольору, труси чорного кольору, дві парі шкарпеток чорного кольору та одна пара сірого кольору, які належали ОСОБА_8 , та які знаходяться у камері зберігання речових доказів знищити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА