Справа №589/4189/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/527/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транспортним засобом
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого 09.04.2012 року вироком Коростишівського районного суду Житомирської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 156, ч.3 ст. 153, ст.ст. 69, 70 КК України до 8 років позбавлення волі, 10.09.2018 року звільненого по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2021 року, змінити виключивши з пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення крадіжку майна у ОСОБА_9 та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно у ОСОБА_10 за недоведеністю та просив призначити більш м`яке покарання ОСОБА_8 .

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185, та ч. 2 ст. 289 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня затримання - з 09.10.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком суду законної сили, залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 7028,35 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку він оскаржує лише за двома епізодами злочинів:

- щодо викрадення майна у ОСОБА_9 ;

- щодо незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_10 .

Сторона захисту вважала, що вина його підзахисного у вчиненні вказаних злочинів не доведена.

Так, щодо крадіжки майна ОСОБА_9 захисник звертав увагу, що пояснення обвинуваченого про те, що пакет з ніби то викраденим взуттям він знайшов на сходах, стороною обвинувачення не спростовано, а судом не призначено експертиз на предмет встановлення слідів контактування обвинуваченого з цим пакетом.

Щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, то тут захисник звертав увагу на висновок експерта № 19/119/6/3-1303е від 20.10.2020 року, тоді як дата події 08.10.2021 року (на рік більша від висновку). Крім цього, вважав, що його зміст суд у вироку виклав не повно, зокрема не вказав того, що експерт не зміг відповісти на питання «чи залишений слід низу підошви взуття зображеного на фотознімку, саме взуттям вилученого у ОСОБА_8 ». Також захисник звертав увагу на пояснення допитаного судом свідка ОСОБА_11 і вважав, що суд не з`ясував у нього, який час знаходився у полі зору свідка водій авто «Жигуль» та того, під яким кутом свідок бачив водія. Стверджував, що він як захисник, заявляв суду клопотання про проведення зі свідком слідчого експерименту, однак в його задоволенні суд безпідставно відмовив.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор, обвинувачений та потерпілі апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, в серпні 2020 року (точну дату не встановлено), у вечірній час, ОСОБА_8 , знаходячись у дворі гуртожитку по АДРЕСА_3 , познайомився з ОСОБА_12 , яка запропонувала йому деякий час безкоштовно пожити у неї в будинку АДРЕСА_4 . Під час проживання у вказаному будинку, ОСОБА_13 побачив мобільний телефон марки «Samsung GT-87562» та скориставшись відсутністю вдома ОСОБА_12 , діючи таємно, умисно і повторно в один із днів у період часу з 20.08.2020 по ранок 25.08.2020 року викрав мобільний телефон марки «Samsung GT-87562», вартістю 433 грн., завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, в один із днів на початку вересня 2020 року, близько 21:00 год, ОСОБА_8 познайомився в парку, розташованому на розі вулиць Кожедуба та Чернігівська в м. Шостка, Сумської області із ОСОБА_14 . Під час спілкування ОСОБА_13 побачив, що у ОСОБА_14 при собі наявний мобільний телефон, який останній поклав до кишені своєї куртки та вирішив викрасти вказаний телефон. Дочекавшись моменту, коли ОСОБА_14 відволікся, ОСОБА_8 , діючи таємно, умисно і повторно шляхом вільного доступу з кишені куртки ОСОБА_14 викрав належний останньому мобільний телефон марки «Samsung SM-J510», вартістю 1517 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, завдавши ОСОБА_14 матеріальної шкоди на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, в період часу з 14:00 год. 14.09.2020 року по 21:00 год. 15.09.2020 рік ОСОБА_8 , тимчасово проживаючи в кімнаті АДРЕСА_5 , та маючи безперешкодний доступ до місць загального користування даного гуртожитку, діючи умисно, таємно і повторно з приміщення пральні, розташованого на 7 поверсі, шляхом пошкодження велосипедного замку, викрав велосипед марки «Discovery Trek AM 14G Vbr», який належить ОСОБА_15 , вартістю 2833 грн., завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 16.09.2020 року в період часу з 16:00 год. по 23:30 год. ОСОБА_8 , знаходячись в під`їзді № 6 буд. АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно і повторно через незачинені двері проник до підсобного приміщення (колясочної), розташованої на 1 поверсі вказаного під`їзду, звідки таємно від оточуючих шляхом вільного доступу викрав майно ОСОБА_16 , а саме:

- активне крісло колісне базове (інвалідний візок) марки «Стимул» модель КК.2-5-2-8-4-5-5-10-3.5-3-1.5.9.14.17-7-4.5-2А, видане Управлінням соціального захисту населення 10.07.2017 на придбання якого кошти потерпілим не витрачались;

- набір для переобладнання інвалідного візка на електротягу марки «Volta - 104», придбаний та встановлений на інвалідний візок потерпілим з метою його модернізації у 2017 році, вартістю 6947 грн.;

- 4 акумулятори марки «Bossman» 12V, встановлені на інвалідний візок потерпілим з метою його модернізації, вартістю 514 грн. за 1 шт., загальною вартістю 2164 грн.,завдавши потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 9111 грн., після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 18.09.2020 року близько 19:30 год. ОСОБА_8 , тимчасово проживаючи в кімнаті АДРЕСА_5 , побачивши, що його сусід ОСОБА_17 з кімнати № 726 вийшов з неї, не зачинивши двері, вирішив скористатися його відсутністю та викрасти майно ОСОБА_17 . Діючи умисно, таємно і повторно, через незачинені двері ОСОБА_8 проник до житлової кімнати АДРЕСА_6 , звідки викрав мобільний телефон марки «S-Tell S5-00», вартістю 350 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 50 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 80 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на загальну суму 480 грн., після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Також, 26.09.2020 року в період часу з 08:30 по 10:00 годин, ОСОБА_8 , тимчасово проживаючи в кімнаті АДРЕСА_5 , перебуваючи у коридорі загального користування на 4 поверсі даного гуртожитку, біля вхідних дверей кімнати № НОМЕР_1 , де проживає ОСОБА_9 , побачив пакет, зазирнувши у який, ОСОБА_8 виявив там різноманітне взуття. Діючи умисно, таємно і повторно, шляхом вільного доступу викрав майно ОСОБА_9 , а саме:

- чоловічі кросівки типу «Nike Air Мах 720», вартістю 890 грн.,

- жіночі кросівки типу «Adidas ZX 700», синьо-білого кольору, вартістю 600 грн.,

- чоловічі кросівки невідомої марки, темно-бордового кольору вартістю - 450 грн.,

- шльопанці чоловічі чорного кольору, вартістю 200 грн., завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоду на загальну суму - 2140 грн., після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 02.10.2020 року близько 12:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на території продовольчого ринку, розташованого по вул. Свободи, 16 в м. Шостка, Сумської області, діючи умисно, повторно і таємно, шляхом вільного доступу, з торговельного місця № 173 викрав куртку жіночу, вартістю 527 грн., яка належить ОСОБА_18 , завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Також, 08.10.2020 року в період часу з 16:40 год. по 21:15 год. ОСОБА_8 , знаходячись у дворі буд. № 4 по вул. Горького в м. Шостка, Сумської області, побачив автомобіль марки «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_2 , оранжевого кольору, який належить ОСОБА_10 . Підійшовши до вказаного автомобіля, ОСОБА_8 через нетоновані вікна побачив, що у замку запалення знаходяться ключі від даного автомобіля, після чого у нього виник злочинний умисел незаконно заволодіти даним автомобілем.

Діючи умисно і повторно ОСОБА_8 розбив скло вітровика в лівій передній двері автомобіля, просунувши руку через розбите скло в салон, зсередини відчинив дверцята автомобіля та у такий спосіб зміг проникнути до його салону. Після цього, ОСОБА_8 завів вказаний автомобіль наявними в замку запалення ключами, виїхав з двору буд. АДРЕСА_7 на вказаному автомобілі, з місця вчинення злочину зник та розпорядився автомобілем на власний розсуд.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_8 , діючи повторно, незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-2101», з державним реєстраційним знаком НОМЕР_2 , вартістю 13020,48 грн., який належить ОСОБА_10 , завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали, просили вирок суду змінити і призначити обвинуваченому менш суворе покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції обвинувачений повністю визнав свою вину по епізодам заволодіння майном потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , а тому, виходячи з того, що фактичні обставини вчинення цих кримінальних правопорушень ніким не оспорюються, судовий розгляд щодо вказаних епізодів здійснено судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та в апеляційному порядку вирок суду в цій частині не оскаржується.

Щодо епізодів заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 та заволодіння майном (транспортним засобом) потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений своєї вини в суді першої інстанції не визнавав, а тому, суд встановлював її на підставі повного дослідження доказів, що і стало предметом оскарження захисником в апеляційному порядку.

Тому, враховуючи викладене та керуючись ст. 404 КПК України колегія суддів, вирок суду першої інстанції переглядає в межах заявлених апелянтом вимог.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності із заявленими доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вказаних вимог КПК України суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 дотримався в повному обсязі.

Так, будучи допитаним судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснював, що пакет в якому було взуття, він знайшов на сходах гуртожитку по АДРЕСА_8 , кому саме воно належало він не знав та вирішив залишити його собі.

Щодо заволодіння транспортним засобом, належного потерпілому ОСОБА_10 обвинувачений зазначав, що ввечері, коли сталась подія, він йшов додому з магазину АТБ та побачив автомобіль, який, зі слів обвинуваченого, стояв не там де потрібно (на перехресті вулиць Миру та Марата). Він вирішив відтягнути його на узбіччя, щоб попередити можливу аварію, але в процесі цього він вирішив з`ясувати, чи є в автомобілі щось цінне з метою викрасти дані речі. Намагаючись відкрити багажник він випадково зламав замок. Саме в цих діях він розкаюється, а причетність до угону даного автомобіля заперечує.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини суд першої інстанції, дослідивши інші надані докази, дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вина ОСОБА_8 в цих злочинах є повністю доведеною.

Так, судом першої інстанції встановленоно, що 08.10.2021 ОСОБА_10 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення - незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме, належним йому автомобілем «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований у дворі будинку АДРЕСА_7 . В ході слідчої дії - огляду місця події - території вищевказаного двору (т.2, а.с. 33 35) було виявлено слід низу підошви взуття (фототаблиця до протоколу огляду від 09.10.2021).

За результатами судової трасологічної експертизи (висновок експерта № 19/119/6/3-1303е від 20.10.2020) судом першої інстанції було встановлено, що слід низу підошви взуття, зображений на фотознімку залишений взуттям з таким же видом та розміром малюнку, що й на підошві взуття (туфля на ліву ногу), вилученого у ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 , що допитаний судом першої інстанції, пояснював, що їхав на власному автомобілі по вул. Привокзальній в м. Шостка побачив автомобіль "Жигулі" жовтого чи померанчевого кольору, який їхав порушуючи правила дорожнього руху. Це було ввечері, приблизно о 21.30 год. Цей автомобіль їхав попереду, від повороту на вул. Миру до Кожедуба. Біля ресторану, де було добре освітлення, свідок наздогнав цей автомобіль та побачив особу, що ним керувала. Свідок однозначно впевнений, що це був обвинувачений. В процесі досудового розслідування свідку також були пред`явлені фотографії за якими він впізнав особу, яка керувала автомобілем (тобто, обвинуваченого ОСОБА_8 ).

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції пояснив, що ввечері, в один із днів на початку жовтня минулого року зустрічав дружину ( ОСОБА_21 ) з роботи. Він стояв біля магазину "Єва" поруч з АТБ на вул. Чернігівській в м. Шостка. Він розмовляв з ОСОБА_22 (власником автомобіля). Потім ОСОБА_10 зателефонувала мати чи дружина (хто саме точно не пам`ятає) та повідомила, що в дворі відсутній автомобіль. ОСОБА_10 побіг до себе на вул. Горького, а свідок дочекався дружину та вони пішли додому. На перехресті вул. Миру та Марата вони побачили автомобіль з якого вийшов чоловік та штовхав його. Підійшовши ближче, свідок зрозумів, що це автомобіль його друга ОСОБА_10 . Він підійшов та наказав йому стояти, а через незначний проміжок часу приїхала поліція. В подальшому свідок був учасником слідчої дії (пред`явлення до впізнання) в ході якої впізнав особу, яку він бачив в автомобілі.

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції надала пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_20 (свого чоловіка з яким вони перебували разом на місці виявлення автомобіля ОСОБА_10 ). Крім того, свідок ОСОБА_21 вказала, що в той час, коли вони з чоловіком перебували поруч з автомобілем ОСОБА_10 на перехресті вул. Миру та Марата в м. Шостка обвинувачений сказав, що він переганяв автомобіль на прохання своїх товаришів.

З протоколів пред`явлення до впізнання з ОСОБА_11 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (т.2, а.с. 44 58) судом першої інстанції встановлено, що ці свідки впізнали обвинуваченого, зокрема, ОСОБА_11 впізнав його як чоловіка, якого бачив 08.10.2020 у вечірній час за кермом автомобіля ВАЗ оранжевого кольору, що їхав від вул. Привокзальної повз технікум до перехрестя з вул. Марата, а свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 впізнали обвинуваченого як особу (хпопця), який виходив з автомобіля ОСОБА_10 та штовхав його.

З висновку судової дактилоскопічної експертизи від 19.10.2020 № 19/119/6/1-612е судом першої інстанції встановлено, що вилучені 09.10.2020 з автомобіля ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_2 сліди (пальця руки, виявлений з внутрішньої поверхні водійських дверцят під розбитим склом залишений великим пальцем лівої руки, а також слід ділянки долонної поверхні руки, виявлений з зовнішньої поверхні кришки багажнику автомобіля) які належать ОСОБА_8 .

В процесі допиту свідками були надані чіткі та однозначні відповіді на поставлені питання, їх показання не змінювались, а крім того, підтверджуються, зокрема, результатами проведеної з ними слідчої дії - пред`явлення до впізнання. Будь-яких сумнівів в правдивості цих пояснень в суду першої інстанції не виникло і апеляційним судом не встановлено. Так само, відсутні будь-які сумніви в можливій заінтересованості свідків в результаті розгляду справи.

Щодо пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він з метою відвернення можливої аварії лише штовхав покинутий на проїзній частині вулиці автомобіль, а в процесі цього вирішив викрасти з нього речі, а тому проник до салону, суд першої інстанції правильно визнав такими, що спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_11 , який бачив, як в цей день, ввечері, саме обвинувачений керував даним автомобілем, а також виявленим в ході огляду місця події (двору будинку № 4 по вул. Горького в м. Шостка) слідом низу підошви взуття, з таким же видом та розміром малюнку, що й на підошві взуття вилученого у ОСОБА_8 , а також виявленим слідом пальця руки з внутрішньої поверхні водійських дверцят під розбитим склом залишений великим пальцем лівої руки, який належав ОСОБА_8 . Зокрема, останній слід мала залишити особа, яка проникала до автомобіля шляхом розбиття скла на дверях (що виявлено в ході огляду автомобіля) з метою відкриття водійських дверцят. Таким чином, сукупність досліджених доказів, їх взаємозв`язок, обгрунтовано спростовують доводи обвинуваченого про його непричетність до незаконного заволодіння транспортним засобом.

В апеляційній скарзі захисник звертав увагу:

- на дату висновку експерта № 19/119/6/3-1303е - 20.10.2020 року, тоді як дата події 08.10.2021 року (на рік більша від висновку);

- на те, що суд не повно виклав у вироку зміст висновку експерта, зокрема не вказано того, що експерт не зміг відповісти на питання «чи залишений слід низу підошви взуття зображеного на фотознімку, саме взуттям вилученого у ОСОБА_8 »;

- суд не з`ясував у свідка ОСОБА_11 який час знаходився у полі зору свідка водій авто «Жигуль» та того, під яким кутом свідок бачив водія;

- суд відмовив в задоволенні клопотання про проведення зі свідком ОСОБА_11 слідчого експерименту.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з такими доводами апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, подія по епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом відбулась 08.10.2020 (обвинувальний акт а.с. 5 т.1, встановлені судом фактичні обставини зазначені у вироку суду а.с. 21 т. 3), висновок експертизи № 19/119/6/3-1303е датований 20.10.2020 (а.с. 224 т. 2), обставини справи вказані у висновку, зокрема дата події, також датована 08.10.2020.

Водночас у вироку (а.с. 22 т.3) суд, між іншого вказав, що 08.10.2021 ОСОБА_10 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, що носить характер описки, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню вбачається, що заява ОСОБА_10 подавалась 08.10.2020 (а.с. 11 т.1).

Тому, з викладеного вбачається, що доводи захисника в частині не відповідності дат, надумані і не відповідають дійсності, а посилання суду в частині не правильно вказаної дати подачі потерпілим заяви про злочин є звичайною опискою, яка не змінює суті обвинувачення та правильності встановлення фактичних обставин справи і не впливає на правильність її кінцевого результату.

Також захисник наголошував на не повному викладі судом у вироку змісту висновку експертизи № 19/119/6/3-1303е зокрема не вказано того, що експерт не зміг відповісти на питання «чи залишений слід низу підошви взуття зображеного на фотознімку, саме взуттям вилученого у ОСОБА_8 », то дійсно вказана обставина має місце, однак стороною захисту не вказано того, яким чином ця обставина впливає на законність і обґрунтованість вироку суду, яким чином вона істотно порушує права і свободи особи і як вона виключає доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому злочині.

З матеріалів справи вбачається, що клопотань про допит експерта сторона захисту як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не заявляла, а тому колегія суддів не вбачає підстав для визнання вказаних доводів захисника обґрунтованими.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Тобто, істотні порушення процесуального закону можуть торкатися прав і законних інтересів як підозрюваного, обвинуваченого та їхніх захисників, законних представників, так і потерпілих, цивільного позивача, цивільного відповідача і їхніх представників, якщо це перешкодило суду повно і всебічно розглянути провадження і вплинуло на постановлення законного й обґрунтованого вироку.

Порушення кримінального процесуального закону, які не вплинули і не могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, вважаються неістотними.

Щодо доводів захисника про те, що суд не з`ясував у свідка ОСОБА_11 який час знаходився у полі зору свідка водій авто «Жигуль» та того, під яким кутом свідок бачив водія, а також про те, що суд безпідставно відмовив захиснику в задоволенні клопотання про проведення зі свідком ОСОБА_11 слідчого експерименту, то колегія суддів також вважає їх безпідставними, оскільки з матеріалів справи, в тому числі із журналу судового засідання від 30.04.2021 (а.с. 10 т.2) вбачається, що при допиті свідка ОСОБА_11 були присутні всі учасники справи, в тому числі і обвинувачений та захисник, і вони не були позбавлення можливості ставити свідку питання.

З матеріалів вбачається, що свідок ОСОБА_11 в деталях розповів про обставини події, які йому відомі, в тому числі свідок зауважував «…біля ресторану, де було добре освітлення, він наздогнав цей автомобіль та побачив особу, що ним керувала. Свідок однозначно впевнений, що це був обвинувачений. В процесі досудового розслідування свідку також були пред`явлені фотографії за якими він впізнав особу, яка керувала автомобілем (тобто, обвинуваченого ОСОБА_8 )».

Сумнівів у в достовірності пояснень свідка судом першої інстанції не встановлено, оскільки вони узгоджуються з іншими матеріалами справи, а тому і підстав для проведення зі свідком слідчого експерименту, як на тому наголошував захисник, колегія суддів не вбачає.

Щодо епізоду вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_9 , то з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції також повно і об`єктивно досліджено всі матеріали справи і правильно встановлено вину обвинуваченого у вчиненні цього епізоду кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 заперечуючи свою причетність до крадіжки, в суді першої інстанції пояснив, що пакет із взуттям знайшов на сходах.

Однак, до таких тверджень обвинуваченого, суд першої інстанції правильно віднісся критично, оскільки вони не виключають та не спростовують наявності в його діях таємного заволодіння чужим майном (за наявності кваліфікуючої ознаки повторності), адже він привласнив у таємний спосіб майно, яке йому не належало та розпорядився ним на власний розсуд, що підтверджується нижче викладеним.

Так, допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 , яка проживає в гуртожитку за адресою АДРЕСА_9 , пояснювала, що з обвинуваченим не знайома. В один із днів приблизно в середині вересня (2020 року) зранку виставила кросівки дитини за двері, а коли пішла на работу, дитина подзвонила, та сказала, що кросівки відсутні. Коли потерпіла повернулась з роботи виявила, що не має не тільки тих кросівок, але й кросівок, що стояли в її тумбочці (двох пар та шльопанців). Кросівки потерпіла залишила у себе під дверима. Двері квартири виходять в тамбур, туди ж виходять ще 7 квартир. Кросівки були красні чоловічі 43 розміру, «Адідас» синього кольору, розмір 39, шльопанци 43 розміру, кросівки «Найк» 43 розміру. З сусідів взуття ніхто сплутати не міг. Кросівки повернули, окрім «Найк». Син подзвонив десь о 10 годині. Взуття було поношене. Тамбуром користувалися усі сусіди, 7 кімнат. ОСОБА_23 у кожного особистий.

Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції пояснювала, що знає обвинуваченого, знайомий її чоловіка. Взуття видане нею поліції приніс до її квартири ОСОБА_8 . Зокрема, це були темно-сині кросівки "Адідас" та інші. ОСОБА_25 приніс кросівки для неї розміром 38-39 та її чоловіка. ОСОБА_8 вказав, що це його особисті речі. В судовому засіданні свідок підтвердила, що на наданому їй фото (наявному в матеріалах провадження) зображене саме те взуття.

В апеляційній скарзі захисник звертав увагу, що пояснення обвинуваченого про те, що пакет з ніби то викраденим взуттям він знайшов на сходах, стороною обвинувачення не спростовано, а судом не призначено експертиз на предмет встановлення слідів контактування обвинуваченого з цим пакетом, що є порушенням.

До таких тверджень апелянта колегія суддів відносить критично з підстав того, що доведеність вини обвинуваченого у вчиненні цього епізоду злочину знайшла своє підтвердження з пояснень потерпілої і свідка, а призначення експертизи на встановлення слідів контактування обвинуваченого з цим пакетом є безпідставним з причин того, що і сам обвинувачений контакту з пакетом не заперечив.

Враховуючи викладене, норми ч. 3 ст. 349 КПК України, а також досліджені судом першої інстанції докази (по епізодам з потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що дії обвинуваченого підлягають правовій кваліфікації: 1) як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто, як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, 2) як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло та інше приміщення, тобто, як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України (по епізодам з потерпілими ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ), 3) як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто, як злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінальних правопорушень суд першої інстанції враховував пом`якшуючу покарання обставину - часткове визнання обвинуваченим своєї вини, обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину, особу обвинуваченого, наявність судимостей за тяжкі злочини, кількість епізодів злочинних дій, а тому, дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч. 2 та 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк, більший за мінімальний з призначенням покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням принципу поглинення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника відмовити, а вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2021, залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4