Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/727/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2023смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретар с/з ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом від 30.03.2023 № в ЄРДР 0000162 від 08.08.2022 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, ФОП (торгівельна діяльність),одруженого, утримує одну малолітню дитину двохрічного віку , раніше не судимого, паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Хустським РВ УМВС Закарпатської області 18.02.2005, ІПН НОМЕР_2 засіб мобільного зв`язку НОМЕР_3 ,

- про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 190 ч.1 , 409 ч.4 КК України,-

- в частині розгляду угоди про визнання винуватості,-

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Молодший сержант ОСОБА_4 , у період з 23.05.2022 року по 16.10.2022 був відсутній на військовій службі та шляхом телефонних розмов повідомляв командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він відсутній на військовій службі у зв`язку із перебуванням на лікуванні і, що після завершення лікування останній надасть підтверджуючі документи.

Надалі, 17.10.2022 молодший сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши командуванню документи щодо проходження ним лікування у різних медичних установах Закарпатської області у період з 23.05.2022 по 16.10.2022.

В той же час, за результатами перевірки поданих молодшим сержантом ОСОБА_4 документів щодо проходження ним лікування, виявлено, що у періоди з 24.06.2022 по 02.08.2022, з 13.08.2022 по 23.08.2022 та з 29.08.2022 по 12.09.2022 останній на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні у КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради чи в іншому медичному закладі не перебував.

Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, перебуваючи на посаді старшого бойового медика роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та будучи обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 12, 16, 49, 127, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах правового режиму воєнного стану, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасового ухилення від несення обов`язків військової служби, достовірно знаючи, що він не перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради у періоди з 24.06.2022 по 02.08.2022, з 13.08.2022 по 23.08.2022 та з 29.08.2022 по 12.09.2022, розуміючи, що подає підроблені документи, 17.10.2022 надав командуванню ІНФОРМАЦІЯ_2 заздалегідь підроблені на його прохання невстановленою досудовим розслідуванням особою документи, а саме: виписки про перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 24.06.2022 по 02.08.2022, з 13.08.2022 по 23.08.2022 та з 29.08.2022 по 12.09.2022 у КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради, чим ввів в оману командування ІНФОРМАЦІЯ_2 про нібито існування законних підстав його відсутності на військовій службі у вказані періоди.

Крім цього, у військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді старшого бойового медика роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 (який є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3 ), молодшого сержанта ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 24.06.2022, виник злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном (грошовими коштами ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призначалися для виплати грошового забезпечення ОСОБА_4 , як військовослужбовцю) за періоди з 24.06.2022 по 02.08.2022, з 13.08.2022 по 23.08.2022 та з 29.08.2022 по 12.09.2022.

Так, молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливою метою, усвідомлюючи протиправний характер своїх шахрайських дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою неправомірного заволодіння чужим майном - грошовими коштами ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призначалися для виплати грошового забезпечення ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що у зв`язку з перебуванням військовослужбовця на лікуванні в лікарняних закладах такому військовослужбовцю продовжується виплата грошового забезпечення, ввів в оману командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомовлявши неправдиві відомості про своє перебування на лікуванні у медичних закладах Закарпатської області, внаслідок чого останній продовжував отримувати грошове забезпечення від ІНФОРМАЦІЯ_3 , як військовослужбовець.

У подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру щодо приховання неправомірного одержання грошового забезпечення, молодший сержант ОСОБА_4 17.10.2022 надав командуванню ІНФОРМАЦІЯ_2 заздалегідь підроблені на його прохання невстановленою досудовим розслідуванням особою документи, а саме: виписки про перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 24.06.2022 по 02.08.2022, з 13.08.2022 по 23.08.2022 та з 29.08.2022 по 12.09.2022 у КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради, чим ввів в оману командування ІНФОРМАЦІЯ_2 про нібито існування законних підстав його відсутності на військовій службі у вказані періоди та законності отримання грошового забезпечення як військовослужбовця, внаслідок чого останній безпідставно отримав грошове забезпечення за вказані періоди у розмірі 85 202,22 грн. (вісімдесят п`ять тисяч двісті дві грн. 22 коп.), які використав на власний розсуд.

У даному кримінальному провадженні 30.03.2023 року між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , у присутності захисника підозрюваного ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст.468, 469, 472, 473 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч.4 ст.409, ч.1 ст. 190 КК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях і зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_4 за ч.4 ст.409 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до відповідного уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

З урахуванням положень ст.ст. 50, 51, 63, 65, 66, 70, 75 КК України сторона обвинувачення узгодила з підозрюванним покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: враховуючи санкцію вказаної статті, у виді штрафу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 42500,00 грн. (сорок дві тисячі п`ятсот гривень).

На підставі ст. 70 КК України, сторони кримінального провадження просять суд, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 наступне остаточне покарання:

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України призначити покараня у виді позбавлення волі строком на 5 років й на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України призначити покараня у виді штрафу у розмірі 2500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 42500,00 грн.

Крім того, прокурор та підозрюваний визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.409, ч.1 ст. 190 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_5 також просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 є правильною:

- за ч.4 ст.409 КК України, - ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, вчинене в умовах воєнного стану;

- за ч.1 ст. 190 КК України, - заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушеннях. Кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 409 КК України, відповідно до ст.12 КК України, є злочином, що відноситься до виду тяжких. Кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу обставину, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданого збитку; відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст. 409 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд погоджується, що за вчинені кримінальні правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості, зокрема за ч.4 ст.409 КК України - у виді позбавлення волі строком на п`ять років. Згідно з ст.75 КК України ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на те, що сторонни не передбачили в угоді розмір іспитового строку для відбування покарання з випробуванням, що є обов`язковим відповідно до положень статті 75 КК України, суд вважає, що цей строк слід обов`язково зазначити у вироці суду, бо таке відповідає вимогам кримінального закону. Адже покарання з випробуванням без визначення іспитового строку не може виконуватись належно відповідно до положень кримінального закону.

З урахуванням обставин справи, тяжкості злочину, передбаченого статтею 409 ч.4 КК України, санкція якого передбачає тільки позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, суд вважає, що іспитовий строк для випробування обвинучаченого має бути максимальним, тобто три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки передбачені ч.1 п.1, п.2 ст.76 КК України, оскільки ці обов`язки застосовуються в обов`язковому порядку при застосуванні ст.75 КК України, а також на обвинуваченого доцільно покласти обов`язки передбачені ч.3 п.2 ст.76 КПК України.

Суд також погоджується із покаранням у виді штрафу, зазначеним в угоді за вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Однак, суд вважає, що з врахуванням особи обвинуваченого, який є працездатним, не хворіє, має на утриманні 1 малолітню дитину, слід відхилити узгоджений сторонами розмір цього покарання дві тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, бо така міра покарання є м`якою до обвинуваченого та не співмірна із заподіяною матеріальною шкодою, сума якої становить 85202,22 грн, і вважає за необхідне визначити покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 статті 190 КК України, тобто в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде становити грошову суму 51тис. грн. При цьому суд зважає на те, що обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що до мобілізації займався підприємницькою діяльністю і зареєстрований фізичною особою підприємцем. Відомостей про тяжкість майнового стану обвинуваченого чи неспроможність сплатити зазначений штраф у справу не подано. Окрім цього, штраф є найм`якшим покаранням, яке обрали сторони угоди з альтернативних видів покарання, передбачених санкцією статті 190 ч.1 КК України.

Згідно з ст. 72 ч.3 КК України призначені судом основні покарання за вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення слід виконувати самостійно, бо ці покарання не підлягають складанню за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень відповідно до положень статті 70 КК України.

Речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обраний і підстав для його обрання немає.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням державі, у розмірі 85202,22 грн, відшкодована обвинуваченим в повному обсязі під час проведення досудового розслідування. Відсутність претензій з цього приводу підтверджено представником ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідній заяві до суду.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 394, 468, 469, 472, 474, 475, 615 ч.15 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 і прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про визнання винуватості у зазначеному кримінальному провадженні.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 ч.1 Кримінального кодеску України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі три тисячі неоподаткованих мінімумів доході в громадян, що відповідає сумі 51000 (п`ятдесят одна) тисяча гривень.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 409 ч.4 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Згідно з статтею 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням якщо він протягом іспитового строку трьох років не вчинить нове кримінальне правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з статтею 76 частина перша пункти 1, 2, частина третя пункт 2 КК України покласти на ОСОБА_4 під час відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до відповідного уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з статтею 72 ч.3 КК України призначені судом основні покарання за вчинені кримінальні правопорушення виконувати самостійно.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області :

- обвинуваченим , його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4-7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання , менш суворого , ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ст. 349 КПК України

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1