У Х В А Л А

11 вересня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України,-

УСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000057 від 28.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання відповідно до ст. 315 КПК України про продовження запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .

Позиції сторін кримінального провадження.

Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що обраний запобіжний захід закінчується 15.09.2023. На думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 , який здійснює захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_4 , у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки вина його підзахисного не доведена, а наведені прокурором ризики є необґрунтованими. Так, ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування постійно з`являвся до органу досудового розслідування, а на стадії судового розгляду з`явився до суду; ОСОБА_4 не має можливості знищити, сховати чи спотворити будь яку із речей чи документів, оскільки документи знаходяться у сторони обвинувачення, вже проведені всі експертизи; впливати на свідків, представника потерпілого ОСОБА_4 не має наміру; до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 раніше не притягувався.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки він має постійне місце проживання, місце роботи, одружений, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та батьки; його батько являється інвалідом 2 групи. Просив обрати його запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а якщо суд дійде висновку щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то просить суд встановити обмеження у вигляді заборони залишати житло з 00 год. по 05 год., оскільки його батьки, теща потребують догляду та проживають в іншій області.

Установлені судом обставин із посиланням на докази, мотивів з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України. Дані злочини відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких та особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

За правилами ст. 199 КПК України клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно розглянути до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо суд застосовує відповідний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, то зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри, тобто відповідно до статей 194, 199 КПК України під час процедури обрання чи продовження запобіжного заходу, слід ураховувати, що надання оцінки доказів у справі відбувається лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, представника потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 за ступенем тяжкості відноситься до нетяжких злочинів /ч.1 ст.366 КК України/ та до особливо тяжких злочинів /ч.5 ст.191 КК України/, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, беручи до уваги, що злочини вчинено у сфері службової діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг та у сфері злочинів проти власності, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд вважає, що ОСОБА_4 може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, представника потерплого слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інші ризики, передбачені ч.2,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурором в письмовому клопотанні не обґрунтовані. Не навів прокурор належного обґрунтування зазначених ризиків і в судовому засіданні.

Отже, на думку суду, наразі існують підстави для продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на строк два місяці із дотриманням умов домашнього арешту та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Також суд наголошує, що наразі саме обраний запобіжний захід - домашній арешт, відповідає особистості обвинуваченого та встановленим обставинам - наявності ризиків передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством. Приймаючи таке рішення, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України також перевірив характеризуючи відомості щодо особистості обвинуваченого та наведені прокурором у клопотанні, що свідчить про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження відповідно до вимог ст. 315 КПК України запобіжного заходу на час розгляду справи судом.

Слід також урахувати, що наразі триває воєнний стан, а з 00:00 год. до 05:00 год. в Київській області, де мешкає обвинувачений, діє комендантська година, під час якої забороняється цивільним особам перебувати на вулиці. Тож застосування запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту, який за своїм змістом наразі майже відповідає комендантській годині, є найменш обтяжливим запобіжним заходом, та на думку суду, найменше порушує права обвинуваченого.

Керуючись статтями 7, 31, 177, 178, 181, 194, 199, 331, 350, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, до 11.11.2023 року, включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений час;

- не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період доби з 23 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- утримуватись від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню, а останнім днем строку її дії є 11.11.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути включені в апеляційну скаргу на рішення, яке буде прийнятим за наслідком розгляд справи по суті.

Суддя ОСОБА_11