Справа № 302/822/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді, в залі судового засідання, кримінальне провадження № 11-кп/4806/58/20 за апеляційними скаргами: захисника ОСОБА_7 та заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.11.2017, яким ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.296 КК України.

Вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.11.2017 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він29.07.2017, біля 16 год., разом з ОСОБА_10 навпроти входу до кафе «АВС», розташованого в с. Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області, в присутності сторонніх осіб умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства пристав до ОСОБА_11 , який на той час сидів за столом та відпочивав, ОСОБА_6 умисно, кулаками обох рук, наніс декілька ударів по голові та обличчю сидячому за столом ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 , тримаючи в руках предмет подібний на палицю чорного кольору, цією палицею умисно, почав наносити множинні удари по всьому тілу ОСОБА_11 , від яких потерпілий впав на землю.

ОСОБА_6 в свою чергу також обома взутими ногами та кулаками обох рук, наніс потерпілому множинні удари по всьому тілу, в результаті чого ОСОБА_6 та ОСОБА_10 згідно з висновком судово-медичного експерта № 274 від 18.08.2017, спричинили ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: синців на обличчі, крововилива біля лівого ока, синців в області правого вуха, множинних синців овальної форми на спині, правому передпліччі, на лівому стегні.

Ці тілесні ушкодження спричинені твердим тупим предметом або предметами з обмеженою, нерівною контактуючою поверхнею по ударному механізму дії, зокрема: на обличчі виникли від ударів кулаками рук, на голові в області вуха, на спині і стегнах від ударів палицею чи подібним предметом овальної форми та від ударів ніг.

Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце за обставинами, зазначеними вище (29.07.2017) і згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затв. наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров?я.

Не погоджуючись з даним вироком місцевого суду від 24.11.2017, захисник ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуваний ним вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання, призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на один рік, із застосуванням cm.75 КК України, на підставі якої звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку.

В решті оскаржений у даній справі вирок суду захисник ОСОБА_7 просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів захисник ОСОБА_7 посилається на те, що він, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності його дій, вважає, що вирок Міжгірського районного суду у даній справі в частині призначеного судом покарання не відповідає особі обвинуваченого.

При призначенні ОСОБА_6 покарання місцевий загальний суд у оскарженому у даній справі вироку навів, що обвинувачений вперше вчинив злочин, не судимий, з місця проживання характеризується позитивно, є молодим за віком, однак наведені обставини не не врахував.

Крім цього, призначаючи покарання у виді обмеження волі, суд не навів достатніх підстав відхилення позиції прокурора про застосування умовного покарання до обвинуваченого та взагалі не врахував, у вироку не навів при призначенні міри та виду покарання позицію потерпілого про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого.

Суд безпідставно дійшов висновку, що обвинувачений заслуговує реального покарання у виді обмеження волі, не навівши жодних обставин, які б не давали підстав для суду застосувати cm.cm. 75,76 КК України, не дивлячись на те, що до обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід не обирався, однак обвинувачений виконував процесуальні обов?язки належним чином, що навпаки є свідченням про виправлення ОСОБА_6 без відбування реального покарання.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за частиною 2 cтатті 296 КК України не відповідає особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Також сторона захисту вважає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, Міжгірський районний суд неналежним чином врахував особу обвинуваченого, що ОСОБА_6 не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є молодий за віком, претензій з боку потерпілого не має, цивільний позов не заявлявся, останній просив при призначенні ОСОБА_6 застосувати положення статті 75 КК України.

Також захисник ОСОБА_7 вважає, що місцевий загальний суд, розглядаючи дану справу, неналежним чином врахував виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов?язків, призначив занадто сувору міру покарання.

Не погоджуючись з даним вироком місцевого суду від 24.11.2017, заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуваний вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на вчинення ОСОБА_6 злочину разом з ОСОБА_10 , вказавши про вчинення злочину за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали справи виділені в окреме провадження у зв?язку з її розшуком.

В решті оскаржуваний у даній справі вирок щодо ОСОБА_6 прокурор ОСОБА_8 просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів прокурор ОСОБА_8 посилається на те, що він, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій вважає, що вирок Міжгірського районного суду у даній справі ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Якщо за розглянутою справою не всі особи притягнуті до кримінальної відповідальності, суд має керуватися вимогами статті 337 КПК України, вказувати у вироку прізвище особи, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження не можна.

У оскаржуваному прокурором ОСОБА_8 вироку суду щодо ОСОБА_6 від 24.11.2017 вказано про вчинення злочину ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 оголошено в розшук, обвинувачення останньому не пред?являлося, вирок відносно нього не ухвалено, а відтак суд не мав права вказувати на вчинення злочину ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Крім наведених вище апеляційних скарг сторін 08.11.2022 обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційному суду клопотання про закриття даного кримінального провадження у зв?язку із закінченням строків давності на підставі пункту другого частини першої статті 49 КК України, пункту першого частини другої статті 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_5 , які не заперечили проти наведеного вище клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття провадження у даній справі з наведених вище підстав, перевіривши матеріали даного кримінального провадження, апеляційний суд визнає, що наведені вище апеляційні скарги сторін слід задовольнити частково, а наведене вище клопотання обвинуваченого задовольнити з таких підстав.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України є правильним, встановлені ним фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч.2 ст.296 КК України також є правильними, що ґрунтується на наявних у даній справі доказах, відображених у мотивувальній частині оскаржуваного у цій справі вироку щодо ОСОБА_6 від 24.11.2017, яким місцевим загальним судом надано правильну оцінку.

Жодного істотного порушення кримінального процесуального закону та прав обвинуваченого на захист місцевим судом на допущено.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З часу вчинення ОСОБА_6 вищевказаного протиправного діяння, 29.07.2017, минуло понад три роки і в матеріалах даного кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 перебував у розшуку, або строки давності переривалися чи зупинялися.

Тому апеляційний суд, з урахуванням наведених вище доводів сторін дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.296 КК України.

Керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги задовольнити частково.

На підставі статті 49 Кримінального кодексу України, статей 284,417 Кримінального процесуального кодексу України вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.11.2017 щодо обвинуваченого за ч.2 ст.296 КК України ОСОБА_9 скасувати у зв?язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у даній справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: