Справа № 481/1158/21
Провадж.№ 1-кп/481/6/2023
В И Р О К

іменем України

18.07.2023 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2020 року за № 0000338

по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимий,

по даному кримінальному провадженню обвинуваченний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ;

обвинуваченого: ОСОБА_3 ;

захисників - адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом встановлено, та визнано доведеним, що з серпня 2020 року, точної дати та часу не встановлено, по 16.11.2020 року ОСОБА_10 , яка за станом здоров`я не могла самостійно забезпечувати себе належними побутово-гігієнічними умовами, проживала зі своїм рідним братом - обвинуваченим ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У зазначений період часу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 сформувалися неприязні відносини, так як остання стала тягарем для ОСОБА_3 , в зв`язку з тим, що ОСОБА_10 , за станом свого здоров`я потребувала постійного та тривалого догляду, який здійснював ОСОБА_3 .

Крім цього встановлено, що період часу 14.11.2020 року по 16.11.2020 року, точної дати та часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували у будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де в цей час на грунті раніше виниклих неприязних відносин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, за 2-3 доби до смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , точної дати та часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у будинку розташованому по АДРЕСА_1 , a саме у кімнаті спальні ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та застосувавши фізичну силу, умисно наніс ОСОБА_10 близько 16-18 ударів по тілу невстановленим, в ході досудового розслідування, тупим твердим предметом.

У результаті вищевказаних злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_13 , були спричинені наступні тілесні ушкодження: численні зливні синці в області правої половини обличчя; 3 садна в області правої половини обличчя; численні вогнищеві крововиливи в м`яких тканинах волосяної частини голови; субдуральна гематома в лівій лобно-тім`яній області; забій головного мозку та субарахноїдальний крововилив на базальній поверхні правої скроневої долі головного мозку; 3 синця в області передньої поверхні тулубу справа; 4 синця 4 садна на зовнішній поверхні правої руки; відкритий перелом кісток нижньої третини лівої гомілки (рана на зовнішній поверхні лівого гомілко-ступневого суглобу).

Смерть ОСОБА_14 настала від наступних тілесних ушкоджень: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою правої скроневої ділянки головного мозку, крововиливу під тверду мозкову оболонку у лівій лобно -тім`яній області (субдуральна гематома) та крововиливу під м`яку мозкову оболонку правої скроневої області (субарахноїдальний крововилив), крововиливу у м`які тканини голови, рана лобної області справа, численних синців та саден на обличчі, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Дані тілесні ушкодження утворилися від не менше ніж 6-8 уларів по обличчю та волосяній частині голови, невстановленим в ході досудового розслідування, тупим твердим предметом.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, заперечив вчинення ним будь-яких протиправних дій відносно його сестри ОСОБА_10 .

Суду повідомив, що приблизно з весни-літа 2020 року разом із ним, в одному будинку проживали його мати та сестра ОСОБА_10 . У жовтні 2020 року померла його мати, а сестра ОСОБА_10 залишилась і далі проживати із ним, оскільки вона мала психічне захворювання, була недієздатною і потребувала постійного стороннього догляду. Інколи вона була агресивною, кричала, кидалась різними предметами, билася сама об предмети, завдаючи собі побої. При цьому вона могла самостійно рухатись, виходити на вулицю. Щоразу, коли він йшов з дому то зачиняв її у будинку, щоб вона не пішла в невідомому напрямку. На такі випадки він залишав їй біля ліжка їжу, а також відро, для справляння природних потреб.

16.11.2020 року він виявив, що сестра ОСОБА_10 не подає ознак життя, а тому викликав швидку медичну допомогу.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що він ніколи не наносив тілесних ушкоджень ні матері, ні сестрі.

Наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснити не зміг, лише припускає, що вона сама собі їх завдала, в тому числі б`ючись об деталі ліжка, дверцята плити.

На підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті, судом були досліджені докази, джерелом яких були свідчення потерпілого та свідків, процесуальні документи, висновки судових експертиз.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що померла ОСОБА_10 була його рідною сестрою, а обвинувачений - його рідний брат. ОСОБА_10 довгий час, з 32 років, хворіла на психічне захворювання - шизофренію, та проходила лікування у спеціальних закладах.

Навесні 2020 року обвинувачений ОСОБА_3 забрав ОСОБА_10 з лікарні, і вона разом із матір`ю проживала з ним, по АДРЕСА_1 . Вона з іншими спілкувалася, заговорювалася, могла покричать, поскаржиться що їй щось не влаштовує. Але агресивна вона не була. Коли у неї починалось загострення (прогресувала хвороба) і вона могла на матір кричати, рідні завозили ОСОБА_10 в лікарню на пів року, інколи на рік, а потім забирали за проханням матері.

Потерпілий пояснив, що не завжди хотів забирати ОСОБА_10 , оскільки піклування про неї лягало на його плечі і його сім`ю, але потерпілий я не завжди був спроможний робити це.

Коли ОСОБА_10 жила вдома у покійної матері, потерпілий навідував раз в тиждень і частіше. Останнім часом сестра проживала з мамою на АДРЕСА_1 , в будинку брата. Коли мати померла то потерпілий пропонував обвинуваченому відвезти ОСОБА_10 в лікарню, але він вмовив не робити цього. Обвинувачений хотів оформить опікунство над нею, обіцяв за нею піклуватися.

Коли сестра жила з обвинуваченим, то потерпілий відвідував її раз в тиждень та привозив продукти. На ній тілесних ушкоджень не бачив. Вона тільки шкандибала. За тиждень до смерті потерпілий ОСОБА_10 бачив, явних тілесних ушкоджень у неї не було. Під одягом чи були у неї тілесні - сказати не може.

Інколи потерпілий приїжджав до обвинуваченого, але будинок був замкнений. Потерпілий телефонував обвинуваченому, а він відповідав, що його немає вдома, хоча потерпілий чув, що телефон дзвонив у будинку.

Потерпілий суду пояснив, що коли обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння то стає агресивним, і робить речі за які потім кається. Бив матір, з батьком бився, із потерпілим. 16.11.2020 року потерпілому зателефонували і повідомили, що його сестра ОСОБА_10 , ніби загинула. Потерпілий приїхав в поліцію де побачив також і брата ОСОБА_3 , який повідомив, що ОСОБА_10 померла.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що обвинувачений є рідним братом її чоловіка, а померла, була рідною сестрою. Відносини з обвинуваченим ОСОБА_16 взагалі не підтримують, ненависті до нього вже немає, але неприязнь лишилася.

Приблизно 16-18 листопада 2020 року свідку повідомили що ОСОБА_17 в морзі. Там свідок побачила, що померла була роздягнута, з вивернутою кісткою бедровою, зі шрамом на лобі, в кровавих потьоках, вся в саднах , побита, в синцях. Свідок із чоловіком ОСОБА_7 забрали тіло ОСОБА_18 та організували її поховання.

Пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 завжди був агресивно налаштований. Все життя коли перебував у стані сп`яніння бив батька, вимагав у нього гроші, забирав всю пенсію і батько голодував. Свідок із чоловіком проживали по сусідству і це все бачили. Коли батько наважився, то свідок із чоловіком його забрали до себе та доглядали батька до його смерті . З ними він прожив 2,5 роки . Був доглянутий. За весь цей час обвинувачений ОСОБА_3 до нього не з`являвся.

Так само обвинувачений ОСОБА_3 бив і свою матір. Вона лежала з побоями, а свідок возила її до лікарні. Коли мати обвинуваченого купила будинок, де зараз і проживає ОСОБА_3 , то до неї підселився обвинувачений і вижив її з будинку. Змусив спадщину залишити йому і коли мати переоформила на обвинуваченого будинок, то сама почала проживати по сусідству із свідком, у будинку покійного свекра.

Глухенька ОСОБА_19 до 2020 року часу перебувала у психіатричній лікарні. За час свого життя мати на літо забирала її додому. Останні 7 років ОСОБА_10 проживала у будинку для душевно хворих людей.

Приблизно взимку 2020 року обвинувачений ОСОБА_3 забрав ОСОБА_10 із лікарні і вона перебувала у матері де прожила все літо 2020 року а свідок із чоловіком за нею доглядали. В серпні місяці 2020 року обвинувачений ОСОБА_3 найняв автомобіль та забрав до себе матір та сестру. Через тиждень мама повернулась додому і сказала, що не може жити у обвинуваченого, оскільки він п`є та забирає у неї всі кошти. Через тиждень обвинувачений ОСОБА_3 знову приїхав і забрав матір до себе.

Через півтора місяці мати померла.

Також свідок суду пояснила, що особисто бачила як обвинувачений бив матір. Після його побоїв у матері з`явилася пухлина на грудях. Матір постійно скаржилася на ОСОБА_3 , але вона його дуже боялася. Особисто свідку свекруха дуже скаржилася на обвинуваченого, але при ньому вона ставала іншою людиною, настільки у неї був панічний страх. Коли свідок приносила їсти, мати прохала нічого при обвинуваченому не говорити, бо казала що він її вб`є.

В яких умовах проживала померла ОСОБА_10 у обвинуваченого свідок не знає, оскільки до нього додому ніколи не їздила. Доглядала вона її тільки тоді, коли ОСОБА_10 проживала із матір`ю в сусідньому будинку.

Також свідок суду пояснила, що ОСОБА_20 по характеру як хвора людина, була спокійна. Вона лише бубніла, агресії вона не проявляла. ОСОБА_10 могла виражатися нецензурною лайкою, але агресії не було. Діти свідка ОСОБА_10 не боялися, вони носили їй солодке, вона дуже любила солодке і раділа як дитина.

Також свідок суду пояснила, що коли вони одружилися з чоловіком, ОСОБА_10 вже була хвора. Вона була дуже спокійна. ОСОБА_10 часто залишалася сама вдома і ніколи собі шкоди не робила. Вона могла піти з дому і загубитись, але шкоди вона собі не разу не завдавала. Вона собі хліб різала, яблука чистила ножем, але нічого собі не робила.

Також свідок пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше був одружений, але розлучився більше 10 років, тому що кривдив дітей та жінку, бив та ображав нецензурною лайкою.

Свідок ОСОБА_21 бачила як обвинувачений батька і матір бив, також він до неї «сікався». Але як бив сестру ОСОБА_10 - не бачила.

Чоловік свідка один чи два рази у 2020 році возив продукти харчування для ОСОБА_10 , але останній раз обвинувачений навіть не відчиняв дверей ( було чутно шорох в будинку) . У нього навісний замок - тому видно коли він є вдома.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона обвинуваченого ОСОБА_3 близько не знає, але близько спілкувалась із його покійною матір`ю, жінка інколи жила у неї після того, як її бив обвинувачений. Мати обвинуваченого говорила, що ОСОБА_3 коли вип`є спиртне, то стає агресивний. Він вимагав від матері гроші, бо сам не працює. За пів року мати обвинуваченого могла 4-5 разів жити у свідка, поки синяки не загоювалися, говорила, що у ОСОБА_23 їй спокійно. Свідок ОСОБА_22 жаліла матір обвинуваченого, оскільки та була вже немічна, але у поліцію не зверталася, бо вона обвинуваченого жаліла, не хотіла щоб його позбавили волі, тому була готова терпіти все, аби його не забрали.

Глухенька ОСОБА_19 була психічно хворою, однак агресивності у неї не було. Сама собі спричинити ушкодження вона не могла. Щодо рухливості, то по дворі ОСОБА_19 ходила. За своєю сестрою ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_3 не доглядав, вона була брудна і не доглянута.

Мати не повідомляла про те, що хтось до обвинуваченого приходить чи має доступ до нього.

Свідку ОСОБА_22 , мати обвинуваченого пояснювала, що вона не проживала у сина ОСОБА_24 , оскільки як тільки вона туди повертається то обвинувачений ОСОБА_3 приходить її забирати і доходить до бійки між ними, а там діти. Тому вона не хотіла скандалів.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що проживає по сусідству із обвинуваченим ОСОБА_3 . Даний будинок купила матір ОСОБА_3 , а через декілька років до будинку прийшов жити і обвинувачений, оскільки розлучився з дружиною. Однак пізніше мати переїхала жити в с. Станційне, оскільки не могла з обвинуваченим жити. Коли він п`яний, то він неадекватний та агресивний.

Свідок ОСОБА_25 бачив, що часто мати обвинуваченого виходила з дому з синяками, хоча в будинок заходила без них. Однак до поліції вона не зверталась, т.я. жаліла обвинуваченого, як мама. Вона свідку розповідала, що знущання з неї були загалом через гроші. ОСОБА_3 не працював, то йому треба були гроші на їжу і спиртне.

ОСОБА_10 свідок ОСОБА_25 знав, декілька разів завозив її до психіатричної лікарні. Вона до нього віталася вранці. Одного разу свідок бачив синець у ОСОБА_10 під оком. Запитав у неї що сталося, а вона відповіла що не знає. Це було через 3-4 дні як вона повернулась додому. У них був конфлікт через те що не вистачає грошей на харчування, розмова перейшла у крик.

Коли ОСОБА_3 тверезий, він нормальна людина, але коли він вип`є, то стає дуже агресивним.

Свідок повідомив, що ОСОБА_10 ніколи не падала, вона самостійно ходила по дворі.

Також свідок суду повідомив, що в гості до ОСОБА_3 приходив ОСОБА_26 . Коли обвинуваченого не було вдома - ніхто не приходив. Калітка зачинялась на замок. Щодо будинку свідку не відомо. Крім обвинуваченого доступу до будинку ні в кого не було.

ОСОБА_17 з дому ніколи не тікала. Вона бігала по двору, але в якийсь момент, десь за тиждень до смерті, перестала виходити на вулицю. Свідок припускає, що обвинувачений міг спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_27 .

Обвинуваченого ОСОБА_3 свідок бачив кожного дня. Він був або тверезий, або п`яний. Більше трьох днів він тверезим не був.

Також свідок пояснив, що ОСОБА_10 не могла собі нанести тілесні ушкодження. Агресивності у неї не було. У неї була поведінка порушена, вона могла справити свої потреби десь у кутку. Але агресії не було, ніде вона не падала.

Свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що бачив,як обвинувачений неодноразово приходив до матері ( яка на той час проживала в с.Станційному) та влаштовував сварки і бійки.

У березні 2013 року свідок знаходився на стаціонарному лікуванні, і привезли в лікарню бабу Ліду, матір обвинуваченого, на калясці. Вона пояснила, що її побив син ОСОБА_29 , однак до поліції вона не зверталась, оскільки жаліла його.

Щодо ОСОБА_18 , свідок повідомив суду, що вона психічно хвора була і якщо до неї по тихому - то вона спокійна. Якщо до неї по-жорстокому, то вона могла і піти з дому. ОСОБА_10 сама собі шкоди завдати не могла, могла лише трохи покричати, могла роздягнутися і піти.

Також свідок повідомив, що ОСОБА_3 коли п`яний міг спричинити ОСОБА_10 тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_30 суду пояснив, що знає ОСОБА_3 і його матір зі школи. Одного разу обвинувачений побачивши свідка , попросив помолитися за його маму. Свідок ОСОБА_30 приїхав до неї додому (вона проживала в той час в с.Станційному) і розговорився з нею, помолився за неї та за її доньку ОСОБА_19 . Свідок розчулився та проникся до неї, тому часто приїжджав та привозив печиво та солодощі.

Потім вони переїхали на вул.Чапаєва у м. Новий Буг. Свідок продовжував до них ходити. Свідок не бачив, щоб ОСОБА_3 погано до матері відносився. Він за нею доглядав, вона на нього не скаржилася , а лише просила за нього молитися.

Коли померла мати ОСОБА_3 свідок допомагав обвинуваченому, купував продукти харчування, робив ксерокопії документів для оформлення опіки над сестрою.

Сторонніх людей у ОСОБА_3 вдома не було. Калітка і ворота зачинялися на ключ і ніхто не міг зайти.

Одного дня обвинувачений прийшов до свідка та повідомив, що ОСОБА_19 не стало. Увечері напередодні свідок ОСОБА_30 був у них вдома. Було вже темно, свідок зайшов до будинку, ОСОБА_10 лежала на ліжку під ковдрою. В кімнаті була якась напруга в атмосфері. Свідку було незручно змушувати обвинуваченого вмикати світло, роздивляться . Свідок поклав руку на голову ОСОБА_19 , яка була у шапці і помолився. Потім пішов додому, а вранці обвинувачений повідомив, що сестри вже не стало.

Свідок суду пояснив, що раніше ОСОБА_10 ходила по дворі, гуляла. Однак коли він бачив її востаннє, вона лежала під ковдрою і була у шапці.

Раніше декілька разів свідок бачив синяки у ОСОБА_10 під очима, але вона сама не скаржилася, оскільки була душевно хвора. Хто наносив їй ушкодження ОСОБА_3 не пояснював. Обвинувачений ОСОБА_3 скаржився на сестру, оскільки йому доводилося прати одяг після того як вона справить свої потреби

Свідок ОСОБА_31 суду пояснила, що була понятою при слідчій дії. Коли померла ОСОБА_10 то ОСОБА_3 запросив її побути понятою , щоб підтвердити що померла його сестра.

Обвинуваченого ОСОБА_3 свідок знає приблизно 10 років. Вона проживає через дорогу. Свідок також знає, що із обвинуваченим проживали його мати та сестра ОСОБА_19 . Свідок інколи чула сварки, крики в дворі. Коли ОСОБА_3 проживав з сестрою, свідок бачила її двічи. Один раз коли вона перебувала на лавці в дворі. А другий раз коли вже померла мати, то ОСОБА_3 заводив сестру під руку в будинок.

Калітка до двору ОСОБА_3 постійно закрита. Інших людей в дворі ОСОБА_3 , за місяць до смерті ОСОБА_19 ,свідок не бачила.

Про тілесні ушкодження свідок нічого не знає, тільки чула, що сусіди говорили, що обвинувачений матір бив.

Свідок ОСОБА_32 суду пояснила, що працювала у обвинуваченого та його матері два роки, бачила як вони себе поводять. Мати обвинуваченого ОСОБА_3 часто йшла з дому і ночувала у свідка. Одного разу мати обвинуваченого прийшла до свідка, і остання в неї спитала: «Що вам тут так погано що ви йдете з дому ? Чому ви не йдете в с.Станційне до другого сина?» Вона відповіла : «Там за мною не дивляться, їсти не носять, двір бур`яном заріс. А тут син доглядає». Свідок бачила, що обвинувачений може сварити, кричати, але бійки вона не бачила.

Одного разу бачила як мати обвинуваченого побита із синцем прийшла, але на пропозицію звернутися до поліції, пояснила, то їх сімейні справи.

Сестру ОСОБА_10 свідок ОСОБА_32 близько я не бачила. Вона сиділа на лавці в дворі, ходила поганенько.

Свідок ОСОБА_33 суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 із покійним свекром спілкувався. Свідок ніколи не бачила, щоб обвинувачений когось бив, чи вчиняв сварки. Друзів , знайомих у нього не було. Сестру обвинуваченого ОСОБА_10 свідок ніколи не бачила. Після смерті матері ОСОБА_3 поводився як завжди, нічого не змінилося.

Сусдіка ОСОБА_34 говорила, що ОСОБА_3 б`є матір, виганяє з дому, що матір тікала до неї ночувати.

Свідок ОСОБА_35 суду пояснила, що сестру обвинуваченого ОСОБА_16 вона не бачила і не знала. Чутки щодо побиття матері обвинуваченим між сусідами були.

Гостей у дворі обвинуваченого ОСОБА_3 свідок не бачила.

Свідок ОСОБА_36 суду пояснила, що вона проживає по сусідству із обвинуваченим. ОСОБА_3 постійно сварився з матір`ю , закривав калітку і не випускав її, погрожував, що вб`є.

Сестра обвинуваченого ОСОБА_10 сиділа вдома і сідок її не бачила. Обвинувачений також сварився з сестрою. Коли ОСОБА_3 вживав спиртне, він проявляв агресію до оточуючих. Його мама часто не ночувала вдома і приходила до свідка.

Із сестрою обвинуваченого свідок не розмовляла, т.я. її не випускав ОСОБА_3 на вулицю, вона могла піти в невідомому напрямку. Глухеньку ОСОБА_19 свідок бачила лише у дворі. Про смерть ОСОБА_10 свідок дізналися коли приїхали поліція і швидка медична допомога.

Окрім того, суд на підтвердження обвинувачення дослідив письмові докази, надані прокурором , якими вставлено наступне:

- витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000338 від 17.11.2020 року ( а.к.п.92 том.2); рапортом інспектора-чоргового Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_37 від 16.11.2020 року про реєстрацію повідомлення зі служби 102 за номером ЄО№3404 (а.к.п.93 том.2) з яких вбачається, що 16.11.2020 року приблизно о 22:17 год. за адресою: АДРЕСА_1 , фельдшер швидкої допомоги, яка прибула за викликом брата, виявила труп жінки ОСОБА_10 , яка має тілесні ушкодження, а саме розбита голова та синє лице.

- протоколом огляду місця події з фототаблицями до нього від 16.11.2020 року, який розпочато о 22:40 год. та закінчено о 23:50 год. начальником СВ ВП ГУНП В Миколаївській області ОСОБА_38 в присутності понятих ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , зі згоди власника житла ОСОБА_16 , яким оглянуто територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де в одній із кімнат будинку виявлено труп жінки з численими видимими тілесними ушкодженнями (а.к.п.94-113 том 2);

- протоколом огляду місця події з фототаблицями до нього від 18.11.2020 року, який розпочато о 13:10 год. та закінчено о 15:48 год. слідчим СВ ВП ГУНП В Миколаївській області ОСОБА_41 в присутності понятих ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , зі згоди власника житла ОСОБА_16 , яким оглянуто територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , звідки вилучено для проведення експертних досліджень наступні речі: дві подушки, рушник, змиви речовини бурого кольору, зі стіни та підлоги, відрізок ковдри зі слідами РБК,шапка зі слідами РБК, штани (а.к.п.114-137 том 2);

- паспорт ОСОБА_10 ( а.к.п.147 т.2), довідку про доходи ОСОБА_10 ( а.к.п.148 т.2), свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_10 ( а.к.п. 149 т.2), пенсійне посвідчення ОСОБА_10 ( а.к.п. 150 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 514264від 11.04.2006 р. ( а.к.п.151-152 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 696378 від 10.12.2009 р. ( а.к.п.153-154 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 157928 від 07.12.1999 р. ( а.к.п.155-156 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 335472 від 19.02.2003 р. ( а.к.п.157-158 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 052665 від 25.07.1995 р. ( а.к.п.159-160 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 08976 від 10.06.1994 р. ( а.к.п.161-162 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 114546 від 06.07.1993 р. ( а.к.п.163-164 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 017581 від 18.03.1992 р. ( а.к.п.165-166 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 034323від 15.03.1991 р. ( а.к.п.167-168 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 063232 від 17.12.1996 р. ( а.к.п.169-170 т.2), виписка із акту огляду МСЕК № 033717 від 05.03.1991р. ( а.к.п.171-172 т.2);

- висновком експерта № 101, після проведеної судово-медичної експертизи, яку було проведено на підставі постанови слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 17.11.2020 року, з якого встановлено, що При дослідженні трупа Глухенької виявлені наступні ушкодження: численні зливні синці в області правої половини обличчя; 3 садна в області правої половини обличчя; рана в лобній області справа; 3 синця області передній поверхні тулуба справа; 4 синця і 4 садна на зовнішній поверхні правої руки; відкритий перелом кісток н/3 лівої гомілки ( рана в зовнішній поверхні лівого гомілко-ступневого суглобу); численні вогнищеві крововиливи в м`яких тканинах волосяної частини голови; субдуральна гематома в лівій лобно-тім`яній області; забій головного мозку та субарахноїдальний крововилив на базальній поверхні правої скроневої долі головного мозку. Смерть ОСОБА_10 настала від забою головного мозку в поєднанні з травматичною субдуральною гематомою та субарахноїдальним крововиливом. Ці ушкодження у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і утворились приблизно 16-18 травматичних дій ( ударів). Тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток н/3 лівої гомілки носять ознаки тілесного ушкодження середньої тяжкості і утворилось внаслідок не менш, чим однієї травматичної дії. Тілесні ушкодження у вигляді - 3 синця області передній поверхні тулуба справа, 4 синця і 4 садна на зовнішній поверхні правої руки носять ознаки легких тілесних ушкоджень і утворились внаслідок приблизно 11 травматичних дій. Всі наявні ушкодження утворились він неодноразової дії якихось тупих твердих предметів. Утворення наявних ушкоджень внаслідок падіння на площині не можливе. Ступінь загоєння рани, саден, колір крововиливів та синців, стан субдуральної гематоми та дані гістологічного дослідження вказують на те, що всі наявні ушкодження буди спричинені за 2-3 доби до смерті. Виявлений перелом грудини в с/3 був посмертним. Стан трупних явищ вказує на час смерті 12-36 годин до моменту дослідження. Даних про самооборону, про посмертне переміщення трупа - не виявлено ( а.к.п.173-174, 175-178 т.2);

-висновком експерта № 174/68 від 04.12.2020 року, після проведеної судово-медичної експертизи, яку було проведено на підставі постанови слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 19.11.2020 року, з якого встановлено, що всі наявні тілесні ушкодження утворились від неодноразової дії якихось тупих твердих предметів (предмета), можливо внаслідок ударів кулаками, ногами, або іншими предметами. Утворення даних ушкоджень в жовтні 2020 року, 14 та 16.11.2020 року в результаті падіння з ліжка на дерев`яну підлогу, в результаті самостійного биття об різні предмети, експерт вважає неможливими, враховуючи кількість, тяжкість та різну локалізацію ушкоджень ( а.к.п. 179-180, 181-182 т.2);

-висновком експерта № 8-К від 15.02.2021 року, після проведеної судово-медичної експертизи, яку було проведено на підставі постанови слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 03.02.2021 року, з якого встановлено, що експерт не змінив свої попередні висновки, а лише уточнив та доповнив їх ( а.к.п.183-187, 189-200 т.2);

-висновок експерта № 803-і від 30.11.2020 року, який було зроблено після проведення судово-імунологічної експертизи, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 27.11.2020 року, з якого встановлено, що кров ОСОБА_16 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО ( а.к.п.201-206, 208-210 т.2);

- висновок експерта № 185-Ц від 08.12.2020 року, який було зроблено після проведення судово-цитологічної експертизи, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 27.11.2020 року, з якого встановлено, що в піднігтьовому вмісті обох рук потерпілої ОСОБА_10 кров і епітеліальні клітини, придатні для цитологічного обліку, не знайдені ( а.к.п.213-214, 216-218 т.2);

-висновок експерта № 186/Ц від 11.12.2020 року, який було зроблено після проведення судово-цитологічної експертизи, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 27.11.2020 року, з якого встановлено, що сліди крові в змивах речовини бурого кольору могли походити як від потерпілої ОСОБА_10 та і від підозрюваного ОСОБА_16 ( а.к.п.222-223, 225-229 т.2);

-висновок експерта № 804/і від 18.12.2020 року, який було зроблено після проведення судово-імунологічної експертизи, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 27.11.2020 року, з якого встановлено, що на наволочці та двох подушках, знайдена кров людини яка могла походити як від потерпілої ОСОБА_10 та і від підозрюваного ОСОБА_16 ( а.к.п.238-239, 241-244 т.2);

-висновок експерта № 806/і від 17.12.2020 року, який було зроблено після проведення судово-імунологічної експертизи, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 27.11.2020 року, з якого встановлено, що на домотканій доріжці, знайдена кров людини яка могла походити як від потерпілої ОСОБА_10 та і від підозрюваного ОСОБА_16 ( а.к.п.1-2, 4-7 т.3);

-інформація КП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР» за вих. № 598 від 08.12.2020 року, з якої встановлено, що за час лікування ОСОБА_10 проявів агресії та само ушкодження не проявляла. На момент виписки 10.03.2020 року психічний стан був стабільний, поведінка упорядкована, галюцинаторних розладів та маячних ідей не виказувала (а.к.п.9, 62-63 т.3);

-інформацію Управління соціального захисту населення Новобузької РДА від 10.12.2020 року за вих. № 2554/09-10, з якої встановлено, що ОСОБА_3 з приводу призначення його опікуном за недієздатною особою за рішенням суду до УСЗН не звертався ( а.к.п.10 т.3);

-протокол проведення слідчого експерименту від 18.11.2020 року розпочатого о 16:06 год. та закінченого о 17:20 год. старшим слідчим СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_41 за участю свідка ОСОБА_3 , у присутності понятих, який фіксувався на цифрову відеокамеру «Panasonic» з флеш накопичувачем та під час якого ОСОБА_3 розповів та показав де проживав він та його сестра ОСОБА_10 , як був влаштований їх побут та де і при яких обставинах він виявив труп ОСОБА_10 (а.к.п.11-18 т.3);

-протокол огляду предмету та сам предмет - оптичний диск Verbatim DVD+R 16x4.7GB/I20MIN RW havit enjoy what I have, який відповідно до листа КНПІ «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги а медицини катастроф» Миколаївської обласної ради №2124 від 27.11.2020 надано органу досудового розслідування Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області, та на якому зафіксовано розмову тривалістю 2 хв.10 сек. Про виклик медичної допомоги за адресою АДРЕСА_2 ( а.к.п. 51-54 т.3);

-постанову про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 11.03.2021 року та витяг з ЄРДР від 11.03.2021 року з яких видно, що в кримінальному провадженні № 0000338 від 17.11.2020 року змінено кваліфікацію з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України ( а.к.п. 67-69, 70 т.3)

Надаючи оцінку доказам у даній конкретній справі, суд взяв до уваги, що Верховний Суд у постанові від 2 березня 2021 року у справі № 480/100/17 зазначав, що порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК та іншими статтями КПК, в яких такі правила сформульовані. Також суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи, про що зазначено у Постанові Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18. Таким чином, у Постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 236/4268/18, зазначено, що сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

Відповідно до частини 1 статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причиновий зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Верховний Суд зазначив, що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Тому, навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення. Таким чином, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.

При вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, які зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Такий висновок також ґрунтується і на практиці Верховного Суду. Так, при визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25 вересня 2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05 серпня 2020 у справі № 334/5670/18).

Щодо допустимості в якості доказу протоколу слідчого експерименту проведеного із ОСОБА_3 18.11.20202 року, суд оцінює вказаний процесуальний документ як окремо, так і в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами сторони обвинувачення. При цьому суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст. 84 КПК України, наряду з іншими, процесуальними джерелами доказів є документи.

Згідно з ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, можуть належати (серед інших) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії;

Як вбачається зі змісту ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Дійсно, під час проведення слідчого експерименту вбачається порушення права свідка мати адвоката. Свідку ОСОБА_3 було роз`яснено, що під час слідчої дії може бути присутній адвокат свідка. ОСОБА_3 висловив думку неоднозначно про те, чи він бажав би участь адвоката. При цьому слідча йому роз`яснила право укласти договір із адвокатом, зателефонувати йому, однак ОСОБА_3 цього не зробив, при цьому він не заперечував проти проведення слідчого експерименту, хоча він мав право відмовитись від даної процесуальної дії, він не був обмежений у правах, оскільки його статус був лише свідка, він не був затриманий та відповідно ст.63 Конституції України мав право відмовитись давати показання.

За таких обставин суду належить визначити, чи позначилось це порушення на допустимості доказів, оспорюваних стороною захисту, а саме висновків експертів.

При цьому суд оцінює усі докази в сукупності, і звертає увагу на те, що під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 надавав суду показання, пояснення до письмових доказів, коментував покази свідків, і при цьому усі його пояснення були аналогічні тим, що він надавав під час слідчого експерименту, він не змінював свої пояснення, які надавав уже в присутності захисника. Під час досудового розслідування ОСОБА_3 дії слідчого не оскаржував, клопотань про відвід слідчої не заявляв.

Крім того, судова медична експертиза яка була призначена після проведення слідчого експерименту 18.11.2020 року, фактично була повторною, усі відповіді які надав експерт були доповненням до попереднього висновку експертизи, будь-яких змін у висновках експертом зроблено не було, лише розширено та розтлумачено свої першочергові висновки.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Тож, такі докази, як дані протоколу огляду місця події від 16.11.2020 року, висновки експертів та протокол слідчого експерименту з додатком від 18.11.2020 року доповнюють один одного та у своїй сукупності із показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 і допитаних судом потерпілого та свідків є достатніми для висновку про доведеність висунутого обвинувачення поза розумним сумнівом, позаяк, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, як то, часу, місця, способу його вчинення, перебігу подій та наслідків, що настали, а так само і винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.2 ст.121 КК України, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними.

Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без суттєвих порушень норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими.

При цьому суд критично оцінює заперечення обвинуваченого щодо його винуватості у нанесені тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , вважає їх суперечливими, неправдивими, неспроможними та спрямованими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки вказані їх пояснення повністю спростовується в своїй сукупності доказами, що були дослідженими та проаналізованими судом .

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України, тобто в умисному нанесені ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили її смерть, знайшла своє підтвердження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого суд не встановив.

Обставиною, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, яка страждає на психічний розлад, та з якою ОСОБА_3 перебував у сімейних відносинах.

Мотиви призначення покарання .

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» що, відповідно до правил частини 1 статті 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Суд у відповідності до ст. 65 КК України, приймає до уваги те, що відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер дій і ступінь тяжкості наслідків, як то, їх незворотність у виді загибелі людини.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, відсутність місця роботи, задовільний стан здоров`я, відсутність утриманців та сімейний стан, те, що він за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставини, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, але перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2013 року.

Суд враховує, що ОСОБА_3 є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 належить призначити у межах санкцій ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , у світлі принципу індивідуалізації покарання, суд виходив із того, що саме покарання у виді позбавлення волі, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69, 75 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи ( «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Долю речових доказів належить вирішити згідно із положеннями ст. 100 того ж Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 07 /сім/ років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання та затримання засудженого .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази - пакет зеленого кольору з написом «BMW» з плямами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору ( пакет №4, 6), зразок крові вилитий на контрольну марлю ( паперовий пакет з биркою експерта МОБ СМЕ), зрізи нігтьових пластин (паперовий пакет №1), які передані на зберігання до кімнати збереження речових доказів ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області - знищити.

Речові докази - подушки (пакет №1), рушник білого кольору з каймою оранжевого кольору (пакет№2), килим (дорожку) (пакет №5), в`язану шапку та штани (пакет № 7), - повернути ОСОБА_44 .

Речовий доказ - оптичний диск Verbatim DVD+R 16x4.7GB/I20MIN RW, залишити в матеріалах кримінального провадження № 481/1158/21.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час оголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1