Справа№ 953/6589/23
н/п 1-кп/953/1060/23
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, освіта повна загальна середня, не одружений, військовослужбовець строкової служби, номер обслуги міномета другого мінометного взводу мінометної батареї першого батальйону оперативного призначення ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, раніш не судимий, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 ,-
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.3 ст. 413 КК України, -
встановив:
Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 № 258 від 22.12.2021 ОСОБА_5 , який прибув для комплектування військової частини за призовом із ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення та призначено стрільцем навчального збору.
Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 № 19 від 31.01.2022 ОСОБА_5 увільнено від займаної посади та призначено на посаду номера обслуги міномету 2-го мінометного взводу мінометної батареї 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Вимоги ст.17, ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст. 9, ст.11, ст.16, ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.1, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.
Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно вимог ст. 12, ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено до теперішнього часу.
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової служби Національної гвардії України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. 65, ст.68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, ст.2, ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, ст.16, ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Однак, 03.03.2022 у вечірній час доби, в період часу між 18.00 год. по 22.00 год., більш точний час під час проведення досудового розслідування не встановлений, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуваючи на посаді номера обслуги міномета 2-го мінометного взводу мінометної батареї 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуваючи на об`єкті несення служби за місцем розташування Харківського державного авіаційного виробничого підприємства за адресою: АДРЕСА_2 , виконуючи наказ по охороні зазначеного об`єкту, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, з причин особистого боягузтва, маючи об`єктивні можливості продовжувати несення служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. 65, ст.68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1, ст.2, ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.11, ст.16, ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, самовільно залишив місце несення служби на території Харківського державного авіаційного виробничого підприємства за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 134 та попрямував у невідомому напрямку, де до затримання працівниками правоохоронних органів 26.06.2023 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Крім того, 03.03.2022 у вечірній час доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_5 , проходячи військову службу за призовом на посаді номера обслуги міномету 2-го мінометного взводу мінометної батареї 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, під час несення служби на території Харківського державного авіаційного виробничого підприємства за адресою: АДРЕСА_2 та при виконанні службових обов`язків, виконуючи свої обов`язки, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг це передбачити, в порушення вимог ст. 9, ст.11, ст.16, ст.20 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1.42 розділу VI «Положення про службу озброєння Національної Гвардії України», затвердженого наказом МВС від 03.06.2015 №643, не забезпечив збереження ввіреного йому для службового використання автомата АК-74 5,45 мм № НОМЕР_2 , залишивши його без нагляду при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, що призвело до його втрати, внаслідок порушення правил його зберігання.
В ході проведення пошукових заходів закріплену за солдатом ОСОБА_5 зброю, автомат АК-74 5,45 мм № НОМЕР_2 , не виявлено.
Відповідно до довідки про вартісну оцінку заподіяної протиправними діями ОСОБА_5 від 29.08.2022, залишкова вартість втраченого автомата АК-74 5,45 мм № НОМЕР_2 становить 679,38 грн., а шкода, завдана державі внаслідок втрати зброї, визначена згідно Постанови КМУ № 604 від 15.07.2020, становить 6943,80 грн.
Суд вважає що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем в умовах воєнного стану та за ч.3 ст. 413 КК України втрата ввіреної для службового користування зброї, внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинена в умовах воєнного стану.
27.09.2023р. між прокурором, обвинуваченим та захисником досягнута угода про визнання винуватості.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.5 ст.407, ч.3 ст. 413 КК України визнав повністю та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ст. 473 КПК України наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнанні винуватості та наполягав на затвердженні угоди.
Захисник ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді.
Прокурор просив угоду затвердити.
Дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників кримінального провадження, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 досягли угоди про визнання винуватості та підписали її. Обвинувачений ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних обставин. Між обвинуваченим, захисником та прокурором досягнута домовленість про призначення покарання:
- за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України позбавлення волі строком 2 роки;
- за ч. 3 ст. 413 КК України із застосуванням ст. 69 КК України позбавлення волі строком 1рік 6 місяців.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим 2 роки позбавлення волі, з заміною на підставі ст. ст. 62, 69 КК України покарання ОСОБА_5 на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
ОСОБА_5 розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях та активно сприяв розкриттю даних злочинів. Потерпілих від кримінального правопорушення не має. Шкода внаслідок вчинення кримінальних правопорушень не завдана, тяжкі наслідки відсутні.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Суд вважає, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє положення, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407, ч.3 ст.413 КК України, внаслідок яких шкода завдана лише державним інтересам, від злочину потерпілих немає, суд доходить висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди, та призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69, ч.1 ст.70 КК України з заміною на підставі ст. ст. 62, 69 КК України призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців. .
Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у виді тримання під вартою у ДУ «Харківській слідчий ізолятор» до набуття вироком чинності.
Керуючись ст. ст. 373, 468, 469, 474, 475 КПК України суд, -
ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених за ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 413 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 27.09.2023р. покарання із застосуванням ст. 69 КК України:
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки;
- за ч. 3 ст. 413 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців;
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання, 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 62 КК України призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити у виді тримання під вартою у ДУ «Харківській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з 26.06.2023 року та залікувати термін перебування під вартою по день набрання цим вироком законної сили у строк відбуття покарання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1