Номер провадження 1-кп/741/98/23
Єдиний унікальний номер 741/1442/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду в м. Носівка кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000339 від 29 травня 2023 року відносно обвинуваченої:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Плоске Носівського району Чернігівської області, громадянка України, українка, освіта середньо-спеціальна, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працюючої, не одружена, не інвалід, має на утриманні двох дітей 2007, 2012 років народження, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 , згідно рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 22.11.2017, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 68151265 від 18.01.2022, зобов`язана виплачувати на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 листопада 2017 року і продовжуючи до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_7 , достовірно знаючи про необхідність сплати присуджених Носівським районним судом Чернігівської області аліментів, починаючи з 01.02.2022 по 30.11.2022 та у період з 01.01.2023 по 31.05.2023 усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи умисел, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, тривалий час злісно ухиляється від сплати аліментів на користь потерпілого ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_5 , а саме: мала змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти у період часу з 01.02.2022 по 30.11.2022 та з 01.01.2023 по 31.05.2023, оскільки у вказаний період вона на тривалому лікуванні не перебувала, тобто не існувало жодних обставин, які свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати; починаючи з лютого 2022 року без поважних причин офіційно не працювала і не вживала заходів для офіційного працевлаштування, не зверталася у місцевий центр зайнятості з приводу постановки на облік, маючи тимчасовий заробіток умисно ухилялася від сплати аліментів, не повідомляла державного виконавця та приховувала фактичні доходи, не надавала будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, в результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 113576 грн. 74 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у злісному ухилені від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що суть обвинувачення їй зрозуміла, свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, визнала повністю. Суду пояснила, що обізнана з покладеним на неї за судовим рішенням обов`язком по сплаті аліментів на утримання сина та відкритим з цього приводу виконавчим провадженням, не заречечує щодо виниклого розміру заборгованості по аліментах, проте зазначила, що не могла виконувати даний аліментний обов`язок через відсутність достатніх коштів, оскільки, має на утриманні ще одного сина, не одружена, у 2022 році перенесла операційне втручання, через що не працювала. На питання суду, обвинувачена підтвердила, що їй повідомляли про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, встановлених рішенням суду. Зазначила, що в 2023 році у виконавця отримала рахунок-заборгованість та реквізити щодо сплати. Повідомила суду, що до центру зайнятості в пошуках роботи зверталась постійно, однак за минуванням часу була знята з обліку ще до утворення заборгованості приблизно 2019-2020 рр . Зазначила, що на сьогодні працевлаштована неофіційно. Щиро розкаялася у вчиненому та зазначила, що має бажання виправити наслідки вчиненого кримінального проступку, усвідомлює, що на її утриманні перебувають діти, зокрема 2007 та 2012 р.н.

Показання ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення (проступку) при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_7 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, відповідно до загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкриміноваого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у злісному ухилені від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої, є її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що виявилось у наданні показів обвинуваченої.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення виду і міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, його характер, відсутність тяжкіх наслідків, враховуючи визнання обвинуваченої своєї вини, критичне ставлення до скоєного, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружена, має на утриманні двох дітей, 2007, 2012 р.н., її матеріальне становище, відсутністю офіційного працевлаштування, мінливий заробіток, дію в країні правового режиму "воєнного стану" обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України в межах, встановлених у санкції вказаної частини статті КК України, а саме у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин. Перешкоди для призначення даного виду покарання згідно ч. 3 ст. 56 КК України відсутні.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, дасть можливість перевиховатись без ізоляції від оточуючих та суспільства, в умовах запровадженого в державі воєнного стану бути потрібною шляхом залучення до виконання суспільно корисних робіт, відповідатиме визначеній у ст. 50 КК України меті покарання.

Судом, враховано думку прокурора та представника потерпілої особи щодо призначення покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік звільнивши її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, однак суд не погоджується з думком прокурора і потерпілого, відтак не знаходить підстав для застовування такого виду покарання як обмеження волі в силу ст. 61 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, ст. ст. 65, 66, ч. 1 ст. 164 КК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, і призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1