Справа № 152/539/22
Провадження №11-кп/801/590/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.04.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР № 0000085 від 07.06.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не судимого, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, учня 1 курсу Мазурівського АЦПТО, невійськовозобов`язаного,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, уродженця с.Деребчин Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного раніше судимого

-вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.08.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік на підставі ст.ст.75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,

за участі :

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_6

законного представника обвинуваченого: ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.04.2023 року скасувати.

Винести рішення, згідно якого визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та на підставі ст. 69 КК України призначити йому більш м`яке покарання ніж передбачено ч.4 ст. 185 КК України, а саме штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.08.2021 року виконувати окремо, в решті вирок залишити без змін.

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.04.2023 року

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.08.2021 року - чотири місяці позбавлення волі і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років чотири місяці.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

Стягнуто з законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_8 - ОСОБА_12 та ОСОБА_7 - ОСОБА_10 в рівних частинах на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи - Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України 1132,62 грн. по 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 31 (тридцять одній) копійці з кожної - за проведення товарознавчих експертиз від 09.06.2022 року за №№3679/22-21, 6465/6466/22-21.

Вирішено долю речових доказів.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що неповнолітні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вчинили ряд кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , в ніч з 06.06.2022 року на 07.06.2022 року приблизно о 24 годині, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, пересвідчившись та усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, а ОСОБА_7 повторно, за попередньою змовою між собою про вчинення крадіжки велосипедів для подальшого використання у власних цілях, заздалегідь розподіливши ролі, прийшли до альтанки, розташованої біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб не бути викритими сторонніми особами, а ОСОБА_8 шляхом вільного доступу виніс із альтанки та викотив на дорогу велосипед марки «Maxwell» типу «Hardtail», що належить ОСОБА_13 , після чого обвинувачені покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим велосипедом на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта №3678/22-21 від 09.06.2022 року, вартість вживаного велосипеда марки «Maxwell» типу «Hardtail (Хардтейл) 26''/15,5''», при умові робочого стану та збереженні всіх функцій, станом на червень 2022 року складала 5651,10 грн.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдали потерпілій ОСОБА_13 матеріального збитку на суму 5651 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одну) гривню 10 (десять) копійок.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 07.06.2022 року приблизно о 00.30 годині, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, пересвідчившись та усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою про вчинення крадіжки велосипедів для подальшого використання у власних цілях, заздалегідь розподіливши ролі, прийшли до під`їзду №1 багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , після чого ОСОБА_8 спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб не бути викритими сторонніми особами, а ОСОБА_7 за допомогою ножа від`єднав від металевого стовпа та викрав спортивний велосипед марки «GM Aggressor Comp» типу «МТВ (гірський)», що належить ОСОБА_11 , викотив велосипед на дорогу, після чого обвинувачені покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим велосипедом на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта №3679/22-21 від 09.06.2022 року, вартість вживаного велосипеда марки «GM Aggressor Comp» типу «МТВ (гірський)» моделі «GM -0344 27,5''/22''» при умові робочого стану та збереженні всіх функцій, станом на червень 2022 року складала 5038,80 грн.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдали потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 5038 (п`ять тисяч тридцять вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

До того ж, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 07.06.2022 року приблизно о 23 годині, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, пересвідчившись та усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою про вчинення крадіжки чужого майна, заздалегідь розподіливши ролі, прийшли на автомобільну стоянку, розташовану поблизу території підприємства «О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс» по вул. Героїв Майдану, 272-В в м. Шаргород, підійшли до автомобіля марки «Ford Transit Connect» з державним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_7 спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб не бути викритими сторонніми особами, а ОСОБА_8 відкрив передні пасажирські двері та проник у середину автомобіля, звідки викрав затискач, у якому знаходилися грошові кошти в сумі 800 грн., посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдали потерпілому ОСОБА_14 матеріального збитку на суму 800 (вісімсот) гривень.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень за ч.4 ст. 185 КК України визнав повністю, підтвердив факт вчинення ним злочинів, у скоєному щиро розкаявся, допомагав органам досудового розслідування встановити істину у кримінальному провадженні.

На думку захисту, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України є явно несправедливим через суворість.

Суд, призначаючи покарання, неналежним чином врахував, що у ОСОБА_7 міцні соціальні зв`язки з рідними та близькими, з особами з антисоціальною поведінкою він зв`язків не підтримує, спиртних напоїв не вживає, утримується матір"ю, яка забезпечує неповнолітнього сина продуктами харчування, одягом, обвинувачений ОСОБА_7 має легку розумову відсталість.

Крім того, вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації як низький, та відповідно до досудової доповіді виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства з покладенням обов`язків передбачених ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання.

Попри зазначені обставини суд призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого, тому захисник просив застосувати положення ст.69 КК України, призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задоволити апеляційну скаргу захисника, потерпілої ОСОБА_11 , яка просила залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4ст.185 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість є безпідставними.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, вчинив кримінальні правопорушення у даному кримінальному провадженні під час іспитового строку, що згідно довідки-характеристики Деребчинського старостинського округу Джуринської сільської ради від 09.06.2022 року за №451 за місцем проживання в с.Деребчин Жмеринського району характеризується негативно, як особа, схильна до вчинення правопорушень, проживає з матір`ю та молодшими братами, характеристику видану КЗ «Буднянська спеціальна школа» ВОР від 09.06.2022 року за №100, згідно якої обвинувачений за період навчання був мовчазний, скритний, схильний до необдуманих вчинків та порушення дисципліни, легко піддавався чужому впливу, часто обманював, відлучався з класу, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2012 року з діагнозом F.70 легка розумова відсталість (а.с.81 т.2), думку потерпілих, досудову доповідь від 23.08.2022 року Жмеринського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Перевіривши рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.

Стаття 69 КК України передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначає, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

В апеляційній скарзі захисник, викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_7 .

Думка потерпілої особи щодо призначення покарання підлягає врахуванню з іншими обставинами в їх сукупності, що мають правове значення при обранні заходу примусу, однак сама по собі не є вирішальною при реалізації судом дискреційних повноважень.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання, врахував те, що потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_11 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 не мають, щодо міри покарання просили суворо не карати.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка просила залишити вирок відносно ОСОБА_7 без змін та звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , незважаючи на те, що був засуджений з застосуванням ст. 75 КК України, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з власної волі, знаючи та усвідомлюючи протиправність своїх дій вчинив під час іспитового строку за попередньою змовою з ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що належних висновків він не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив знову вчиняти умисні злочини.

Обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень під час апеляційного розгляду не встановлені.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в дотримання вимог ст. 50, ст. 65 КК України визначено покарання, яке є за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим та вмотивованим, прийнятим з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414,419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.04.2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4