1Справа № 335/5166/22 1-кп/335/341/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді : ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

провівши в залі суду судове засідання у кримінальному провадженні № №0000715 від 07.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 01.09.2022 року застосовано до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.10.2022 року включно. Встановлено заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 49 620 гривень 00 копійок, яка може бути внесена протягом строку дії даної ухвали на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області за наступними реквізитами: Отримувач - ТУ ДСА в Запорізькій області, Ідентифікаційний код за ; Номер розрахунку (IBAN): UA0001205; Банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ; МФО 820172, призначення платежу - застава ОСОБА_5 . Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

У подальшому ухвалою суду від 14.02.2023року запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, залишено без змін та вважати продовженим на 60 днів до 14 квітня 2023 року включно.

Також, ухвалою суду від 11.04.2023 року запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, залишено без змін та вважати продовженим на 60 днів до 09 червня 2023 року включно.

В судовому засіданні 18.05.2023 захисником обвинуваченого заявлено клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, про що подано до суду письмове клопотання, копія якого вручена завчано прокурору.

Клопотання захисник мотивує тим, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою не відповідає вимогам національного законодавства, міжнародним стандартам кримінального судочинства та практиці ЄСПЛ. Захисник посилається також не те, що ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. За цей час, внаслідок неодноразових зривів судового засідання через неявку свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , безпідставно перебуває за ґратами, внаслідок чого нівелюються його права. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються. Всі письмові матеріали вивчені, допитані усі свідки, окрім свідка ОСОБА_7 , який зараз перебуває у розшуку. Тож доказів незаконного тиску на свідків, представника потерпілого у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та досліджені в суді. ОСОБА_5 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочин останній не збирається. Підсудний ОСОБА_5 раніше не судимий. Крім того, в суде засідання з`явився керівник Благодійної організації «Запорізький обласний благодійний фонд будинок милосердя» ОСОБА_8 , який бажає надати ОСОБА_5 житло у будинку милосердя і за його бажання забезпечити його роботою та буде повідомляти ОСОБА_5 про дати судових засідань і супроводжувати його у судові засідання. На думку захисту на даний час ризики щодо ОСОБА_5 відсутні або мінімальні, у зв`язку з чим перебування обвинуваченого під особистим зобов`язанням повною мірою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керівник Благодійної організації «Запорізький обласний благодійний фонд будинок милосердя» ОСОБА_8 , у судовому засідання пояснив, що є керівником благодійної організації, яка допомагає житлом особами які опинилися у скрутній ситуації і поспілкувавшись із ОСОБА_5 , вказав, що організація може надати ОСОБА_5 житло у будинку милосердя і за його бажанням забезпечити його роботою та буде повідомляти ОСОБА_5 про дати судових засідань і супроводжувати його у судові засідання.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити. Запевнив суд, що буде з`являтися у судові засідання, межі міста не покине.

Прокурор у судовому засіданні підтвердив, що копію клопотання про зміну запобіжного заходу було вручено його захисником завчасно, однак заперечував проти задоволення вказаного клопотання, зазначивши, що наявність ризиків, які були враховані при застосуванні та судом при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, і вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, а тому просить у задоволенні клопотання відмовити.

Представник потерпілого ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечував з підстав його необґрунтованості і безпідставності, просить у його задоволенні відмовити, оскільки застосування більш м`яких заходів неможливе, в зв`язку з тим, що вони не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи клопотання та матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 201 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу із доданими до нього документами вручено особисто прокурору ОСОБА_3 з дотриманням вимог ст. 201 КПК України, що підтверджено прокурором у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.04.2023 року запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, залишено без змін та вважати продовженим на 60 днів до 09 червня 2023 року включно.

Так, захисником подано клопотання про зміну запобіжного заходу після спливу тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, що відповідає вимогам ст.201 КПК України.

Відповідно до ст.201 КПК України за клопотанням обвинуваченого, захисника обраний раніше запобіжний захід може бути змінений.

За положеннями ч. 4 ст. 201 КПК України розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Згідно з правилами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд повинен встановити підстави, передбачені ч. 2 ст. 177 КПК України для його застосування, а у даному випадку зміни, тобто наявність обґрунтованого обвинувачення та ризиків.

При цьому необхідно враховувати, що клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст. 201 КПК України по суті закріплює право сторони захисту на зміну запобіжного заходу у зв`язку з встановленням нових обставин, які виникли (або про існування яких стало відомо) після постановлення ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу та не розглядалися і не приймалися до уваги слідчим суддею, судом при постановленні такої ухвали, або зміна обставин підозри, зменшення встановлених в провадженні ризиків зі спливом досудового розслідування.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання сторони захисту суд, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_5 , вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд, не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише підстави клопотання щодо існування вагомих підстав для зміни запобіжного заходу та наявності обставин, визначених ст. 201 КПК України. При цьому судом у відповідності до вимог ст. 177 КПК України враховано вагомість зібраних у справі доказів.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «…органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався…Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою…».

У пункті 79 рішення по справі «Харченко проти України», ЄСПЛ нагадав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти.(«Яблонський проти Польщі» №33492/96 п.80, від 21.12.2000р, «І.А. проти Франції» №28213/95 п.102).

ЄСПЛ також встановив, що національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення («Лабіта проти Італії», п. 152). Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого. У справі «Доронін проти України», ЄСПЛ встановив, що згідно з п. 3 ст., 5 зі збігом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою».

У рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації» до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим. Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: «Смирнова проти Росії» «Пірузян проти Вірменії». «Тирон проти Румунії»).

Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (рішення ЄСПЛ «Сулаоя проти Естонії»). У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Як встановлено судом у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 тримається під вартою з 07.07.2022 року, і строк дії запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в даному кримінальному провадженні загальний термін тримання під вартою ОСОБА_5 становить майже рік, судовий розгляд з об`єктивних причин триває, тому доводи прокурора про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку на даний час не можна вважати підтвердженими та належно обґрунтованими, з огляду на вищевказані рішення Європейського суду з прав людини (Панченко проти Росії § 106, Ноймайстер проти Австрії §10, Дереджі проти Туреччини §38, «Адам`як проти Польщі»)

Розглядаючи в порядку ст.201 КПК України клопотання, суд приходить до висновку, що новими обставинами, які не розглядалися судом раніше, є утримання обвинуваченого під вартою протягом майже рік, дані щодо відсутності порушень дисципліни під час перебування його в слідчому ізоляторі, наявність місця мешкання, тобто після постановлення попередньої ухвали суду від 11.04.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу, що дають підстави вирішення питання про зміну запобіжного заходу.

Як зазначалося вище, тяжкість обвинувачення, якою прокурор обґрунтовує ризик переховування, не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

У свою чергу, з урахуванням тих обставин, що обвинувачений постійного офіційного місця роботи не має, місця реєстрації не має, суд все ще схиляється до переконання про існування достатньої ймовірності ризику намагань з боку ОСОБА_5 , ухилитися від суду.

Проте не зважаючи на такий висновок суду, на даній стадії судового провадження, беручи до уваги тривалість розгляду даної справи, суд має враховувати практику ЄСПЛ, а саме рішення по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», у яких Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення.

Разом із тим, у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Обвинувачений тримається під вартою з 07.07.2022 року. Зазначене, на переконання суду зменшує ризик переховування настільки, що він не може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тривалість судового розгляду, що не залежить від волі обвинуваченого ОСОБА_5 , за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого шляхом обмеження права на свободу, що відносно ОСОБА_5 носить довготривалий характер, навіть за наявності пред`явленого обвинувачення, і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

Судом також враховується, що досудове розслідування закінчено, справа перебуває на стадії судового розгляду, а також враховує дії, які було проведені у ході досудового розслідування (проведення експертиз; встановлення та допит свідків, потерпілого, вилучення документів та речей тощо), тобто фактично речові докази та документи зібрано, а доказова база, зібрана стороною обвинувачення не перебуває у веденні ОСОБА_5 , письмові докази долучені до матеріалів судового провадження і досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи вказані обставини з урахування наявності нових обставин, які не були предметом судового розгляду, зменшення ризиків зі спливом часу, суд приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою.

Суд звертає увагу на положення ч.1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

У даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі і відомості щодо особистості ОСОБА_5 , , суд дійшов висновку, що запобігти ризикам переховування можливо шляхом застосування до останнього альтернативного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків :прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з м.Запоріжжя без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Відповідно до положень ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись 176-178, 181, 194-198, 201, 369-372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, задовольнити .

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з м.Запоріжжя без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 положення ч. 2 ст. 179 КПК України, у відповідності до яких, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вручити копію ухвали учасникам негайно після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1