Справа № 175/2264/23
Провадження № 1-кп/175/116/23
Ухвала

Іменем України

24 серпня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

а також потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000621 відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, працюючого охоронцем у КП «Муніципальна варта», проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

При оголошенні перерви у зв`язку з відпусткою захисника ОСОБА_12 , прокурор подав письмове клопотання про продовження ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема на рішення у справах «Ілійков проти Болгарії», «Харченко проти України», «Летельє проти Франції» та «Лабіта проти Італії», обґрунтовує наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що були встановлені під час досудового розслідування та які, на його переконання, на даний час не змінилися й не дозволяють застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, які не здатні запобігти цим ризикам.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора.

Захисники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заперечували проти продовження запропонованого прокурором запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 і вважали, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю зможе забезпечити належну процесуальну поведінку їх підзахисного та запобігти зазначеним у клопотанні ризикам, передбаченим п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які, на їх думку, на даний час не існують. Крім того, захисник ОСОБА_4 зауважив, що згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість покарання, у разі доведення винуватості, не є підставою для застосування до особи та продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_16 , якому просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 також заперечувала проти продовження строку тримання під вартою її підзахисному ОСОБА_15 та зауважила, що посилання прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду є безпідставним, оскільки з дати її постановлення минуло багато часу, через що ризики не можуть не змінюватися. Вважала, що з урахуванням відомостей про особу ОСОБА_17 і його сім`ю, суд має підстави для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачені підтримали позицію своїх захисників, а ОСОБА_18 просив також врахувати, що 01.09.2023 року його донька піде в перший клас.

Обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За приписом частини 3 цієї статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців….

Судом установлено, що під час судового провадження встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим, дія обраного ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 на досудовому слідстві запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була двічі продовжена судом, останній раз строком до 02.09.2023 року.

Суд у своїй останній ухвалі посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час суд вважає реальною наявність цих ризиків, про які також зазначив прокурор у клопотанні, та які до теперішнього часу не зменшилися та є достатніми для продовження усім обвинуваченим дії найсуворішого запобіжного заходу ще на 60 днів.

Оцінюючи зазначені ризики, судом ураховуються сукупність обставин, характеру і наслідків інкримінованого ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 умисного кримінального правопорушення, віднесеного ч.6 ст.12 КК України до категорії особливо тяжких злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

Діючий КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_9 і ОСОБА_17 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.189 КК України, у вчиненні якого кожен з них обвинувачується, передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом вдатися до відповідних дій з метою здійснити спробу протидії кримінальному провадженню.

Також при ухвалені даного судового рішення, суд керується практикою ЄСПЛ, й зокрема враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001 року) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене та з урахуванням об`єктивних, незалежних від суду причин, які не дозволяють розпочати судовий розгляд до спливу строку вказаного запобіжного заходу (тривала відпустка захисника ОСОБА_12 з 10 серпня по 10 вересня поточного року), клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Установлені ризики, з урахуванням сукупності обставин, характеру і наслідків інкримінованого кожному з обвинувачених кримінального правопорушення, не дозволяють застосувати до них альтернативні (інші) види запобіжних заходів, у тому числі запропоновані захисниками, які, на переконання суду, на даній стадії судового провадження та продовження на території України строку дії правового режиму воєнного стану, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_16 , ОСОБА_9 і ОСОБА_19 .

З вказаних підстав суд залишає поза увагою доводи захисників на обґрунтування зміни запобіжного заходу на альтернативний ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які не свідчать про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд звертає увагу, що клопотання прокурора як і раніше не містять посилань на наявність доказів про ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на що суд звертав увагу в ухвалі від 05.07.2023 року, у зв`язку з чим, цей ризик не враховується при ухваленні даного судового рішення.

Як і у попередній ухвалі, суд, у відповідності з вимогами п.1 ч.4 ст.183 КПК України не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст.331, 369 КПК України, суд -

постановив:

У судовому провадженні оголосити перерву до 15.00 години 12.09.2023 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою строком до 02.09.2023 року, - продовжити кожному на 60 днів, тобто до 22.10.2023 року.

Клопотання захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на альтернативний - залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити захисникам, прокурору і обвинуваченим, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1