Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/5133/23
У Х В А Л А

04.09.2023 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , представника заявника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах заявника MKB COMPANY s.r.o. (ТОВ «COMPANY») про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000340 від 01.08.2023,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді передано вказане клопотання.

Клопотання мотивовано тим, що у рамках кримінального провадження №0000340 від 01.08.2023 ухвалою слідчого судді від 03.08.2023 накладено арешт на речові докази

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , як таке, що видане 20.06.2023 року в Чеській Республіці;

- автомобіль марки «Skoda superb», чорного кольору, н.з. НОМЕР_2 , Vin- НОМЕР_3 , Чеської реєстрації.

Вказаний автомобіль належить MKB COMPANY s.r. НОМЕР_4 . (ТОВ «COMPANY»).

На даний момент проведено експертне дослідження номерів агрегатів кузова, яке підтверджує, що номери кузова не змінені. Автомобіль не має жодних ознак речового доказу. Мета накладення арешту відпала.

Розгляд клопотання було проведено без відома та виклику власника. Заявник просить скасувати арешт.

Представник заявника підтримав доводи клопотання, просив задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, заявив, що приводом до реєстрації відомостей про кримінальне правопорушення стали сумніви у дійсності свідоцтва про реєстрацію автомобіля, на підставі якого автомобіль переміщався. Тому автомобіль має всі ознаки речового доказу, кримінальне провадження не завершено, підстави для скасування арешту відсутні.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши зміст клопотання та дослідивши додані письмові докази, слідчий суддя вирішив наступне.

Встановлено, що у рамках кримінального провадження №0000340 від 01.08.2023 ухвалою слідчого судді від 03.08.2023 накладено арешт на речові докази

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , як таке, що видане 20.06.2023 року в Чеській Республіці;

- автомобіль марки «Skoda superb», чорного кольору, н.з. НОМЕР_2 , Vin- НОМЕР_3 , Чеської реєстрації.

Вказаний автомобіль належить MKB COMPANY s.r. НОМЕР_4 . (ТОВ «COMPANY»).

Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії ( Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Обмеження в одній із складових права власності на необмежений час (права розпорядження річчю), порушує на думку суду принцип правової визначеності та право власності володільця майна, яке гарантується ЦК України. Конституцією України, ст. 1 Протокола N 1 до Европейської Конвенції з прав людини.

На необхідність дотримання принципу правової визначеності вказував Европейський Суд у справі Кавка проти Польщі (Kawka v. Poland, рішення суду від 9 січня 2001 р. п. 49, зазначивши, що: "важливим є чітке визначення умов обмеження свободи відповідно до внутрішнього права, та щоб право як таке було передбачуваним у своєму застосуванні...." \

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, кримінальне провадження не завершено, тому підстави для скасування арешту відсутні. Разом із тим, заявник обґрунтував наявність законних підстав для передання арештованого майна на зберігання заявнику, як законному володільцю, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та такий спосіб арешту не буде перешкодою проведенню слідчих дій.

Приймаючи таке рішення суд, серед вищезазначеного враховує, що володілець майна не є обвинуваченим по даному кримінальному провадженню, тому, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе змінити спосіб арешту майна, а саме передати вилучене майно на відповідальне зберігання заявнику, як володільцю цього майна, заборонивши йому відчужувати та іншим чином розпоряджатися речовими доказами.

Керуючись ст.ст.173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000340 від 01.08.2023 передати на відповідальне зберігання MKB COMPANY s.r.o. (ТОВ «COMPANY») речовий доказ, -

Автомобіль марки «SKODA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_5 , який належить MKB COMPANY s.r.o. (ТОВ «COMPANY»).

Заборонити MKB COMPANY s.r.o. (ТОВ «COMPANY») та будь-яким іншим особам розпоряджатися арештованим майном зокрема, відчужувати, перетворювати, переобладнувати, вносити зміни до конструкції та комплектації транспортного засобу.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.09.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1