УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року

м. Київ

справа № 681/1190/22

провадження № 51-3011ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року,

встановив:

За вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинаУкраїни, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, останній раз 25 січня 2018 року Полонським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років (звільнився у зв`язку з відбуттям покарання 18 червня 2021 року), визнано винуватим у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 185 КК та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Згідно з вироком, 11 жовтня 2022 року близько 01:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , який перебуває у користуванні потерпілої ОСОБА_5 , вирішив проникнути до нього з метою вчинення крадіжки. В цей же день, час та місці, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (період якого в подальшому був продовжений згідно зі змістом відповідних нормативних актів), переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом зриву навісного замка вхідних дверей проник до вказаного будинку, звідки таємно, повторно, викрав майно потерпілої ОСОБА_5 на загальну суму 5394,93 грн, спричинивши їй шкоду на вказану суму, після чого з місця події зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2022 року в резолютивній частині вироку Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року виправлено описку та ухвалено вважати правильним: « ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 185 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років».

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2022 року про виправлення описки у вироку Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року скасовано, а вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року змінено у частині призначеного покарання, та постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. У решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити судові рішення стосовно нього в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі та пом`якшити йому покарання. Обгрунтовуючи свої вимоги, засуджений зазначає, що суд, під час призначення йому покарання, не повною мірою зважив на дані про його особу, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, майже відшкодував завдані збитки потерпілій, а також наявність у нього ряду захворювань. З урахуванням наведеного, на думку засудженого, є всі підстави для призначення йому більш м`якого покарання.

Перевіривши доводи у касаційній скарзі та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПКневідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

З копії вироку вбачається, що суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 , згідно з вказаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, вартість викраденого майна та часткове повернення його власнику, а також дані про особу винного, стан його здоров`я, наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Також місцевий суд взяв до уваги обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, і наявність обставини, яка його обтяжує - рецидив злочинів.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, наближеного до нижчої межі санкції статті, за якою його засуджено, вважаючи, що виправлення ОСОБА_4 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбуванням покарання.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, викладені ОСОБА_4 у апеляційній скарзі, які по суті аналогічні його доводам у касаційній скарзі, і, не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду в частині призначення покарання, навів аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що враховуючи дані про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, у тому числі корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та маючи можливість працевлаштуватись, продовжив займатися злочинною діяльністю, не вбачається підстав для пом`якшення йому покарання.

Крім того, колегія суддів зауважила, що обставини, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 , а саме, щире каяття, молодий вік, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, а також наявність у нього певних захворювань були враховані місцевим судом під час призначення покарання, а позитивна характеристика за місцем проживання, не є обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не є підставою для призначення йому більш м`якого покарання. Також колегія суддів зазначила, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а відтак, ця обставина не може бути врахована судом як така, що пом`якшує покарання. Разом з цим, суд апеляційної інстанції не встановив також перешкод для лікування ОСОБА_4 під час відбування покарання з огляду на Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних про особу ОСОБА_4 та доводів касаційної скарги засудженого, колегія суддів Верховного Суду також не вбачає підстав для призначення йому покарання більш м`якого, ніж призначеного судом.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_4 покарання, останній у касаційній скарзі не навів.

Враховуючи викладене, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, а тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3