Справа № 441/2309/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/616/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розлуч Турківського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на чотири роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосовано до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнено його від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на один рік.

В порядку ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Вирішено питання з арештом майна та речовими доказами.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_12 (ІПН: НОМЕР_1 , прож. на АДРЕСА_2 ) з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (, місцезнаходження пр. Перемоги, 65 в м. Київ) 80 009 грн. 39 коп. страхового відшкодування, з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. на АДРЕСА_1 ) 63 000 грн. 00 коп. моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. на АДРЕСА_3 ) з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (, місцезнаходження пр. Перемоги, 65 в м. Київ) 10 324 грн. 37 коп. страхового відшкодування, з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож .на АДРЕСА_1 ) 37 000 грн. 00 коп. моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 , задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_10 (ІПН: НОМЕР_2 , прож. на АДРЕСА_1 ) з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, місцезнаходження пр. Перемоги, 65 в м. Київ) 5 298 грн. 90 коп. страхового відшкодування та 60 000 грн. 00 коп. шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності, а також 10 495 грн. 91 коп. страхового відшкодування, як витрати на лікування ОСОБА_14 . В задоволенні решти вимог відмовлено.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 26 жовтня 2020 року о 17 год. 30 хв., на 22 км + 500 м автодороги Н-13 сполученням «Львів-Самбір-Ужгород», керуючи автомобілем «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_3 , в порушення вимог п.п. 1.2, 11.3 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, а саме зустрічного зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia Tour» р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_12 , як наслідок останній отримав розрив брижі кишки з крововиливом в черевну порожнину, відкритий багатоуламковий перелом правого наколінка, перелом лівої ключиці, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_13 отримала закритий перелом четвертої п`ясткової кістки, що відноситься до середньої тяжкості ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, пасажири автомобіля «Opel Vivaro» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_10 отримала забій головного мозку легкого ступеня, обмежений (локальний) крововилив під м`які мозкові оболонки, злам верхньощелепної пазухи, краєвий перелом другого шийного хребця, множинні садна, рани лобної ділянки обличчя, рану верхньої повіки правого ока, що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, а неповнолітня ОСОБА_14 отримала закритий перелом правої стегнової кістки, струс головного мозку, рану голови, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись із цим вироком, представник цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року в частині стягнення із АТ «СГ «ТАС» (приватне) витрат на лікування цивільного позивача ОСОБА_15 в розмірі 80 009,39 грн.; ухвалити новий вирок, у якому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до АТ «СГ «ТАС» (приватне) відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржений вирок грубо порушує вимоги чинного законодавства, оскільки витрати, понесені потерпілим у зв`язку з лікуванням, повинні бути документально підтверджені медичним закладом, а саме: кожна витрата повинна підтверджуватися чеками та у витягу з історії хвороби має бути зазначено про призначення цих медичних препаратів потерпілому. Всупереч наведеному, суд першої інстанції, взявши до уваги надані ОСОБА_12 докази на підтвердження понесених витрат на лікування, залишив поза увагою, що до цивільного позову не додано медичних документів, які б свідчили про те, що придбані лікарські засоби застосовувалися позивачем у період лікування.

Як зазначає представник цивільного відповідача, копії фіскальних чеків можуть підтверджувати факт придбання лікарських засобів, однак необхідність їх застосування у період лікування визначає лікар, зазначаючи про це у відповідному медичному документі. Втім, до цивільного позову не додано жодних медичних документів із призначенням цивільному позивачу ОСОБА_15 лікарських засобів за відповідний період лікування. Таким чином апелянт вважає, що стягнення зі страховика витрат на лікування позивача у розмірі 80 009,39 грн. є необґрунтованим.

Адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких зазначає, що після ДТП 26 жовтня 2020 року ОСОБА_12 був доставлений у Городоцьку ЦРЛ, де йому проведено операційне лікування, для дообстеження і подальшого лікування він був переведений у КНП КЛШМД м. Львова у хірургічне відділення. Під час дослідження письмових доказів, додатків до цивільного позову, судом було детально досліджено квитанції про купівлю медикаментів, медичні документи ОСОБА_12 про проведене лікування та його діагнози. Долученими до матеріалів цивільного позову квитанціями стверджено понесення потерпілим витрат на суму близько 170 000 гривень; всі ці витрати були на купівлю медичних препаратів, реабілітаційні процедури чи протези. Суд позов задовольнив частково, не врахувавши ті квитанції, які викликають сумніви щодо їх належності до діагнозів ОСОБА_12 , квитанції тих аптек, які були значно віддалені від місць лікування ОСОБА_12 та ті квитанції і рахунки про оплату, які здійснені третіми особами. З урахуванням викладеного, вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи є надуманими, а тому просить залишити оскаржений вирок без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представник цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, покликавшись на її безпідставність.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_11 заперечили проти задоволення апеляційних вимог.

Потерпіла ОСОБА_13 , яка у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилась, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подала.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши позицію учасників процесу, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження, призначене йому покарання, вирішення цивільних позовів ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , а також цивільного позову ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Стосовно доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає їх частково слушними, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, і в мотивувальній частині вироку з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України зазначає підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

На переконання колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення дотримано не в повному обсязі.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що адвокатом ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_12 , заявлено цивільний позов, відповідно до якого, зокрема, просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 167 833,84 гривень.

Як слідує з оскарженого вироку, цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено частково, стягнуто на його користь з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» 80 009,39 гривень страхового відшкодування.

Висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_12 саме такого розміру майнової шкоди суд першої інстанції дійшов, дослідивши виписки із медичної карти стаціонарного хворого №27015, копії квитанцій на закупівлю медикаментів, копію консультативного заключення медичного центру від 31 грудня 2020 року, а також ураховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , спричинених ДТП, вид отриманих травм, період лікування та реабілітаційний період, необхідний для відновлення.

Втім, згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 21. 1 ст. 24 зазначеного вище Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З наведеного слідує, що витрати, понесені потерпілим на лікування, мають бути обґрунтовані та документально підтверджені.

Як правильно зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі, до позовної заяви адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_12 , не долучено виписки з історії хвороби, в якій зазначається про призначення лікарських препаратів ОСОБА_12 саме у зв`язку з лікуванням від травм, отриманих під час цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Попри те, що копії фіскальних чеків підтверджують факт придбання лікарських засобів, однак матеріали справи не містять доказів, що саме ці лікарські засоби застосовувались в період лікування ОСОБА_12 і такі були призначені лікарем, що має бути зазначене у відповідних медичних документах.

Всупереч наведеному, суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову в інтересах потерпілого ОСОБА_12 , не зазначив, які докази на підтвердження понесених потерпілим витрат він взяв до уваги та чому відкинув інші, не деталізував, які витрати були здійснені на лікування, а які на реабілітацію, зумовлену необхідністю відновлення здоров`я ОСОБА_12 . Таким чином зі змісту вироку неможливо встановити, яким чином судом вирахуване відшкодування у сумі 80 009,39 гривень.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що враховані судом при визначенні розміру стягнення майнової шкоди обставини, зокрема: ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вид отриманих травм, періоди лікування та реабілітації, можуть бути оцінені у контексті спричинення майнової шкоди лише у тому випадку, якщо ці обставини зумовлюють додаткові витрати потерпілого на санаторно-курортне лікування, протезування, посилене харчування, фізичну реабілітацію тощо і такі витрати були ним понесені, що підтверджене належними документами. У протилежному випадку ці обставини не можуть підлягати оцінці під час визначення розміру стягнення майнової шкоди, що залишилось поза увагою місцевого суду.

Таким чином, в порушення вимог кримінального процесуального закону щодо обґрунтованості та вмотивованості прийнятого судом рішення, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував, з покликанням на досліджені в судовому засіданні докази, мотиви прийняття такого рішення, обмежившись висновком про розмір відшкодування, що підлягає стягненню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення не відповідає вимогам закону, а встановлені при апеляційному розгляді процесуальні порушення щодо вирішення судом цивільного позову в інтересах ОСОБА_12 про стягнення майнової шкоди, на переконання колегії суддів апеляційного суду, мають істотний характер, оскільки свідчать про неналежне дотримання судом вимог ст. 370 КПК України.

Пунктом шостим частини першої ст. 407 КПК України не передбачено можливості часткового скасування вироку суду першої інстанції з подальшим призначенням судом апеляційної інстанції нового судового розгляду в суді першої інстанції в окремій частині, а порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України щодо законності рішення не належить до передбачених в ч. 1 ст. 415 КПК України підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Однак, в силу положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема п.п. 2, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України - законність, забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості й вмотивованості судового рішення.

З метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, колегія суддів вважає, що оскаржений вирок в частині вирішення цивільного позову в інтересах ОСОБА_12 про стягнення майнової шкоди слід скасувати і призначити у цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а в решті вирок залишити без змін.

При новому розгляді кримінального провадження в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції слід врахувати вищевикладене, ретельно дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження та надані сторонами докази щодо вирішення цивільного позову в інтересах ОСОБА_12 про стягнення майнової шкоди, дати їм належну правову оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди - скасувати.

Призначити новий розгляд цивільного позову ОСОБА_12 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4