КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 3 ст. 114-2 КК України, на 60 днів, до 18 червня 2023 року включно, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 3 ст. 114-2 КК України, на 60 днів, до 18 червня 2023 року включно.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що ОСОБА_6 може умисно ухилитись від суду, впливати на свідків, продовжити протиправну діяльність, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або будь-який інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою жодним чином не мотивоване, не містить належних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, зокрема, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Окрім того, клопотання прокурора не містить обґрунтування відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 194 КПК України, чому не можливо обрати ОСОБА_6 такий запобіжний захід як домашній арешт і в чому полягає його недостатність для запобігання ризикам зазначеним в клопотанні.

Також апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив захиснику спочатку допитати останнього свідка сторони обвинувачення і лише потім розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки у такому випадку перестав би бути обґрунтованим заявлений у клопотанні прокурора ризик ймовірного впливу ОСОБА_6 на свідків сторони обвинувачення, які погодилися викрити протиправну діяльність обвинуваченого.

Окрім того, на думку захисника, суд під час постановлення оскаржуваного рішення не міг посилатися на клопотання захисника про допит 12 свідків сторони захисту, оскільки таке клопотання суд долучив лише після допиту останнього свідка сторони обвинувачення, який був допитаний після продовження міри запобіжного заходу.

Суд дійшов до помилкового висновку, що реалізація права сторони захисту на допит свідків сторони захисту є підставою для виникнення у розумінні ст. 177 КПК України ризику впливу на свідків.

Апелянт вважає, що тримання під вартою ОСОБА_6 є не виправданим, а ризики, визначені в статті 177 Кримінального процесуального кодексу України взагалі відсутні, а дотримання належної процесуальної поведінки можливе за допомогою застосування запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою.

Так, запобігти ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду можна за допомого використання електронного засобу контролю. Ризик незаконного впливу на потерпілих чи свідків може бути мінімізований встановленням заборони спілкування із свідками, потерпілими та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні. Крім того, майже усі потерпілі і свідки вже допитані судом у цьому кримінальному провадженні.

Натомість, суд першої інстанції не навів підстав для обрання ОСОБА_6 строку тримання під вартою та не зазначив причини, які унеможливлюють застосування до обвинуваченого альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу (домашній арешт).

Таким чином, на думку захисника, на даний момент існують реальні можливості запобігання ризикам, визначеним у статті 177 КПК України, відтак є достатні правові підстави для зміни ОСОБА_6 тривалого в часі запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт із покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Так, наведені в ухвалі ризики, зокрема, щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, продовжити протиправну діяльність, продовжити кримінальне правопорушення, ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачуються, продовжений відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, а ризики, які враховувались під час обрання виключного запобіжного заходу не зменшились.

Так, при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, один із яких є тяжким, а інший - особливо тяжким. Обвинувачений розуміє, що у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень від може бути позбавлений волі на достатньо великий термін, тому може вчинити спроби уникнути відповідальності шляхом переховування від суду.

Отже, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , вид та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, суд вважає наявним ризик того, що він може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.

Також суд зазначив, що розгляд кримінального провадження триває, в судовому засіданні допитані всі свідки сторони обвинувачення, однак захисник заявив клопотання щодо допиту 12 свідків сторони захисту, тому суд вважає, що перебуваючи на волі, обвинувачений може впливати на них, оскільки свідки є односельцями обвинуваченого.

Доводи апелянта про те, що клопотання прокурора не містить належних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, є безпідставними, позаяк, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_6 були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під ватрою, суд першої інстанції врахував конкретні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 3 ст. 114-2 КК України, один з яких є особливо тяжким, тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, та обґрунтовано врахував ризики, зазначені прокурором у клопотанні - переховування від суду, продовження протиправної діяльності, вплив на свідків.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно відмовив захиснику спочатку допитати останнього свідка сторони обвинувачення, а потім розглядати клопотання прокурора щодо дії запобіжного заходу, оскільки у такому випадку перестав би бути обґрунтованим заявлений у клопотанні прокурора ризик ймовірного впливу ОСОБА_6 на свідків сторони обвинувачення, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки та обставинам, що свідки сторони обвинувачення були допитані в судовому засіданні не свідчить про зменшення ризику впливу на вказаних свідків, оскільки судовий розгляд триває та існує вірогідність необхідності додаткового допиту свідків сторони обвинувачення.

Посилання захисника на те, що суд під час постановлення оскаржуваного рішення не міг посилатися на клопотання захисника про допит 12 свідків сторони захисту, оскільки таке клопотання суд долучив лише після допиту останнього свідка сторони обвинувачення, є неспроможними, позаяк вказана обставина не свідчить про зменшення ризику впливу на свідків.

Окрім того, ризик впливу на свідків може стосуватися як свідків сторони обвинувачення, так і свідків сторони захисту, відтак колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляції про помилковість висновку суду про те, що реалізація права сторони захисту на допит свідків сторони захисту є підставою для виникнення, у розумінні ст. 177 КПК України, ризику впливу на свідків.

Колегія суддів не може погодитись з доводами захисника про те, що дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 можливе в умовах застосування запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, зокрема, використання електронного засобу контролю або встановленням заборони спілкування із свідками, потерпілими, оскільки такі доводи є необґрунтованими та не підтверджуються жодними наявними у розпорядженні суду апеляційної інстанції доказами.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання в апеляції захисника на те, що в оскаржуваній ухвалі суд не навів підстав, які унеможливлюють застосування до обвинуваченого альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Так, з оскаржуваного судового рішення убачається, що суд розглядав можливість застосування до ОСОБА_6 альтернативних запобіжних заходів та, не знайшовши підстав для застосування таких заходів, зазначив про це в ухвалі, а також вмотивував відповідний висновок.

Зокрема, суд, посилаючись на дані про особу обвинуваченого, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, а також те, що обвинувачений, розуміючи та усвідомлюючи невідворотність покарання, в разі якщо його вина буде доведена, може переховуватись від суду, дійшов до обґрунтованого, на думку колегії суддів, висновку, що інші запобіжні заходи, в тому числі, і запобіжний захід у виді домашнього арешту, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 3 ст. 114-2 КК України, на 60 днів, до 18 червня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №760/6192/22

Провадження №11-кп/824/3255/2023

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1