Провадження № 1-кп/369/2196/23
В И Р О К

іменем України

25.09.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002536 від 30 червня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Музичі Бучанського району Київської області, українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який має вищу освіту, працює на посаді директора в ТОВ «Гідробест», одружений має на утриманні п`ятьох дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК України), з угодою про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_6 ,

встановив:

Маючи на меті незаконне поводження з вибуховими пристроями та бойовими припасами, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно, без передбаченого законом дозволу, тобто всупереч вимогам постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 за № 2471-ХХІІ «Про право власності на окремі види майна». Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за № 576, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 за № 622, для власного використання всупереч передбаченому законом порядку у невстановленому досудовим розслідуванням час та місці незаконно ОСОБА_4 придбав предмет ззовні схожий на корпус наступальної ручної осколкової гранати РГД-5, споряджений вибуховою речовиною та уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ, усвідомлюючи при цьому, що при поєднанні в єдину конструкцію спорядженого вибуховою речовиною корпусу ручної осколкової гранати РГД-5 із уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ, вони утворюють наступальну ручну осколкову гранату РГД-5, після чого незаконно зберігаючи її при собі, незаконно переніс її до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав за місцем проживання за вказаною адресою до 16 травня 2023 року.

Так, 16 травня 2023 року в період часу з 07:10 год. до 09:08 год. в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , проведеного на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року (справа №761/13110/23) працівниками поліції виявлено та вилучено предмет, схожий на споряджений вибуховою речовиною корпус наступальної ручної осколкової гранати РГД-5 та предмет, схожий на уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ.

Відповідно до висновку експерта за результатами судової вибухово-технічної експертизи надані на дослідження предмети є промислово виготовленими уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ та спорядженим вибуховою речовиною, корпусом наступальної ручної осколкової гранати РГД-5.

Наданий на дослідження, уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ відноситься до вибухових пристроїв та бойових припасів.

Наданий на дослідження, споряджений вибуховою речовиною, корпус наступальної ручної осколкової гранати РГД-5, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, до вибухових пристроїв та бойових припасів не відноситься.

При поєднанні в єдину конструкцію, наданого на дослідження, спорядженого вибуховою речовиною, корпусу ручної осколкової гранати РГД-5 із наданим на дослідження, уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ, що передбачено їх конструктивними особливостями та призначенням, вони утворюють наступальну ручну осколкову гранату РГД-5, яка відноситься до вибухових пристроїв та бойових припасів і придатна до вибуху.

Вказаними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне поводження із бойовими припасами, а саме придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

У провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002536 від 30 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з реєстром матеріалів досудового розслідування та угодою про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_6 .

Так, 16 серпня 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_5 та прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 було укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 472 КПК України.

Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості обвинувачений та прокурор дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, а також узгодженого покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з можливістю виправлення особи без ізоляції від суспільства, зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, згоди обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди.

Потерпілі в даному кримінальному провадженні відсутні.

У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та вирішити питання про речові докази, вирішити питання про процесуальні витрати.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у висунутому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого, щиро розкаявся, запевнював суд, що в подальшому подібного не вчинятиме, просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисному узгоджене сторонами покарання, просив звернути увагу на наявність на утриманні обвинуваченого чотирьох неповнолітніх дітей та однієї повнолітньої дитини, вид та рід діяльності обвинуваченого, а також те, що вказане кримінальне правопорушення мало місце, у зв`язку з обстановкою в державі, а саме оголошеним в країні воєнним станом, вказане просив врахувати при визначенні тривалості іспитового строку його довірителю.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним або обвинуваченим.

Виходячи зі змісту п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному поводженні із бойовими припасами, а саме придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Судом встановлено, що обвинувачений має вищу освіту, працює на посаді директора в ТОВ «Гідробест», одружений, має на утриманні п`ятьох дітей, з яких: четверо неповнолітніх, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає: щире каяття та вчинення кримінального правопорушення вперше.

Судом враховано, що щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Прокурору та захиснику також зрозумілі наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, покарання в межах санкцій інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вказаний вид і розмір покарання та звільняючи обвинуваченого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання з іспитовим строком, суд виходить насамперед з того, що позбавлення чи обмеження прав і свобод обвинуваченого, у формі фізичної ізоляції від суспільства не є необхідним у цій конкретній справі для захисту суспільства та задоволення почуття обурення й справедливості потерпілого, і суспільства в цілому, виходячи зі ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченого ОСОБА_4 , його характеру та обставин вчинення.

Звідси, виходячи, з пануючої нині ієрархії загальнолюдських цінностей цілком виправданим є застосування до покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, що повною мірою узгоджується з соціально-відновлювальною та запобіжною функціями покарання, які спрямовані на відновлення особистості з правослухняною поведінкою та запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженою, так і іншими особами.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком є необхідним й достатнім для його виправлення, запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому та є домірним скоєному.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, запобіжний захід не застосовувався.

Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 314, 373, 374, 468 469, 472 474, 475 КПК України,

ухвалив:

Затвердити угоду від 16 серпня 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002536 від 30 червня 2023 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у дохід держави 3824,00 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) грн процесуальних витрат на залучення експерта.

Речові докази: фрагменти і частини гранати РГД-5, які поміщено до сейф пакету білого кольору, які зберігаються в камері речових доказів Бучанського РУП ГУНП в Київській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1