ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2948/23 Справа № 190/578/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000113 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Холодіївка П`ятихатського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі строком на 5 років з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 5 років.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, долю речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Так, ОСОБА_7 16 лютого 2022 року близько 16 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить йому на праві власності, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю 0,75 %о), чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, здійснював рух у світлий час доби по сухому дорожньому покриттю автодороги «Лихівка- Байдаківка», Кам`янського району, Дніпропетровської області з боку с.Байдаківка в напрямку с.Лихівка, проїжджа частина якої має по одній смузі для руху в кожному напрямку, з двома пасажирами у салоні автомобіля: на передньому пасажирському сидінні - ОСОБА_9 та позаду праворуч - ОСОБА_10 .

В процесі руху, водій ОСОБА_7 16.02.2022 близько 16 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не врахував дорожню обстановку, в наслідок чого в районі дорожнього знаку 5.51 ПДР України «Байдаківка», на ділянці автодороги «Лихівка-Байдаківка», що на території Кам`янського району Дніпропетровської області, не впорався з керуванням автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час чого виїхав за межі проїзної частини праворуч на узбіччя, де здійснив зіткнення лівою частиною керованого ним автомобіля із деревом.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3б), 2.9а), та 12.1. Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3 - «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;

п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»;

Порушення п.12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пасажиру керованого ним автомобілю ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого подвійного перелому шийного відділу хребта на рівні між 1-м та 2-м шийними хребцями з розтрощенням тіла та зубоподібного відростку 2-го хребця та зміщенням хребців в напрямку спереду назад, перелому з дефектом кісткової тканини на рівні між 4-им та 5-им хребцями шийного відділу хребта з їх зміщенням в напрямку ззаду на перед та повним поперечним ушкодженням спинного мозку на даному рівні, масивних розповсюджених крововиливів в м`яких тканинах шийного відділу хребта навколо переломів, субарахноїдального крововиливу лівої півкулі головного мозку на рівні тім`яної ділянки, крововиливу в м`яких покроєних тканинах голови з внутрішньої поверхні на рівні тім`яної ділянки ліворуч, крововиливу в міжлопаточному просторі по хребтовій лінії ліворуч на висоті від 132 до 146 см від підошвенної поверхні стоп; ссаднень лінійної форми, уривчастого характеру з підсохлим червоного кольору дном, нижче рівня навколишньої шкіри в лобній ділянці голови, дещо ліворуч на рівні внутрішнього кута лівого ока, в ділянці верхньої орбіти зовнішнього кута лівого ока, в ділянці скронево- нижньощелепного суглобу ліворуч, в ділянці кута нижньої щелепи ліворуч; садна з підсохлим рожевого кольору дном нижче рівня навколишньої шкіри в ділянці зовнішнього кута правого ока; синця синюшного кольору, з нечіткими синюшного кольору розводами по краям в ділянці зовнішнього краю верхнього та нижнього повіка лівого ока; скальпованого вигляду рани з відшаруванням шкіри та підшкірно-жирової клітковини на тильній поверхні правої кисті; садна продовгуватої форми уривчастого характеру з підсохлим рожевого кольору дном нижче рівня навколишньої шкіри в ділянці правої гомілки на рівні середньої третини по передньо-внутрішній поверхні.

Тілесні ушкодження у вигляді закритого подвійного перелому шийного відділу І хребта на рівні між 1-м та 2-м шийними хребцями з розтрощенням тіла та зубоподібного відростку 2-го хребця та зміщенням хребців в напрямку спереду назад, перелому дефектом кісткової тканини на рівні між 4-им та 5-им хребцями шийного відділу хребта з їх зміщенням в напрямку ззаду на перед та повним поперечним ушкодженням спинного мозку на даному рівні, масивних розповсюджених крововиливів в м`яких тканинах шийного відділу хребта навколо переломів могли виникнути від різкого відхилення голови назад, внаслідок різкої зміни напрямку руху.

Тілесні ушкодження у вигляді субарахноїдального крововиливу лівої півкулі головного мозку на рівні тім`яної ділянки, крововиливу в м`яких покривних тканинах голови внутрішньої поверхні на рівні тім`яної ділянки ліворуч, крововиливу в міжлопаточному просторі по біля хребтовій лінії ліворуч на висоті від 132 до 146 см від підошвенної поверхні стоп; саднень лінійної форми, уривчастого в характеру з підсохлим червоного кольору дном, нижче рівня навколишньої шкіри в лобній ділянці голови, дещо ліворуч на рівні внутрішнього кута лівого ока, в ділянці верхньої орбіти зовнішнього кута лівого ока. в ділянці скронево-нижньощелепного суглобу ліворуч, в ділянці кута нижньої щелепи ліворуч; садна з підсохлим рожевого кольору дном нижче рівня навколишньої шкіри і ділянці зовнішнього кута правого ока; синця синюшного кольору, з нечіткими синюшного кольору розводами по краям в ділянці зовнішньої краю верхнього та нижнього повни лівого ока; скальпованого вигляду рани з відшаруванням шкіри та підшкірно-жирової клітковини на тильній поверхні правої кисті; садна продовгуватої форми уривчастого характеру з підсохлим рожевого кольору дном нижче рівня навколишньої шкіри в ділянці правої гомілки на рівні середньої третини по передньо-внутрішній поверхні могли виникнути від дії, вірогідніше за все від співударяння з великою силою, тіла з тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючи частини салону автомобіля.

Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм як небезпечні для життя стосовно живих осіб, які призвели до його смерті 16.02.2022 близько о 16 год. 20 хв., на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку з застосуванням закону, який не підлягав застосуванню та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 років.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржене рішення та застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України послався виключно на обставини, що пом`якшують покарання та позитивні характеристики обвинуваченого, однак не навів обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та їх взаємозв`язком з обставинами даного кримінального провадження.

Вважає, що суд належним чином не врахував, що ОСОБА_7 вчинив хоча і необережний, однак тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до непоправних наслідків у виді смерті людини, що у своїй сукупності, на думку прокурора, вказує на відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили залишити його без змін.

Потерпіла до суду не з`явилась, про час і дату апеляційного розгляду повідомлений належним чином, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у її відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 286-1 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, визнавались самим обвинуваченим в ході судового провадження в суді першої інстанції, то апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає їх такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного перегляду справи з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як зазначалось вище, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, санкція статті за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Обираючи вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації де характеризується виключно позитивно. Обставинами, які пом`якшують відповідальність судом першої інстанції визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачене в санкції статті.

Проте, з такими висновками не може погодитись апеляційний суд, з огляду на наступне.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

У даному випадку, суд першої інстанції як на підставу застосування статті 69 КК послався на наявність обставин, що пом`якшують покарання, на думку потерпілої, яка просила не позбавляти ОСОБА_7 волі, оскільки він опікується над нею, його допомогу ЗСУ під час повномасштабного вторгнення рф на території України. Однак суд жодним чином не обґрунтував, яким є зв`язок цих обставин з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК України.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на спосіб вчинення ОСОБА_7 тяжкого злочину, який вчинено у стані алкогольного сп`яніння та призвів до смерті потерпілого. Той факт, що ОСОБА_7 у повному обсязі відшкодував заподіяну шкоду та піклується про потерпілу, жодним чином не зменшує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, оскільки фактично ОСОБА_7 позбавив життя єдину особу, яка турботилась та піклувалась про потерпілу. Більше того, у даній категорії справ, думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

Аналогічні висновки викладені у Постанові ККС ВС від 02 жовтня 2018 року у справі №752/8309/16-к.

Таким чином, підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у цьому випадку підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України відсутні, оскільки судом першої інстанції не наведено обставин які б істотно знижували тяжкість вчиненого злочину та свідчили б про те, що призначення покарання у мінімальному розмірі, яке передбачено санкцією статті, буде явно не справедливим.

В той же час, колегія суддів не вбачає підстав для збільшення обвинуваченому ОСОБА_7 строку додаткового покарання, оскільки в апеляційній скарзі не обґрунтовано чому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років не зможе виконати своєї мети, а аналогічне додаткове покарання строком на 6 років у повному обсязі зможе забезпечити виправлення обвинуваченого, а також запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таких обставин, які б вказували на явну диспропорцію між призначеним судом строку додаткового покарання та тим, про який просить прокурор в апеляційній скарзі.

Обираючи вид та розмір покарання, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке згідно статті 12 КК України є необережним тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання, до яких суд першої інстанції правильно відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин, апеляційний суд доходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, однак у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, з позбавленням права керування транспортним засобом, оскільки саме таке покарання буде достатнім та виконає мету покарання, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, відповідатиме принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора частково обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню, а, відповідно, вирок суду першої інстанції має бути скасований в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК, колегія судлів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Повний текст вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4