ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/134/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/134/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2023 року про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до 03 червня 2023 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити щодо обвинуваченої запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт в нічну пору доби із покладенням на неї обов`язків, передбачених КПК України.

Посилається на те, прокурором пропущено встановлений КПК України строк звернення із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої.

Вказує на те, що клопотання подано неналежним суб`єктом, оскільки прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю ОСОБА_12 не включений до групи прокурорів, яка визначена у даному кримінальному провадженні.

Вважає недоведеною обгрунтованість підозри його підзахисної у скоєнні інкримінованих їй злочинів посилаючись на те, що наведений прокурором в клопотанні перелік документів на підтвердження її вини зібраний із порушенням процесуального порядку та не відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.

Зазначає, що стороною обвинувачення в клопотанні ненаведено конкретних обставин, які б вказували на те, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду чи слідства, впливати на свідків чи інших обвинувачених.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не оспорюється, колегією суддів в цій частині вона не переглядається.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002207 про обвинувачення ОСОБА_13 та інших осіб за ч.2 ст.255, ч.2 ст.27,ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2022 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого було продовжено.

Задовольняючи клопотання прокурора суд виходив з того, що відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 перебуває на розгляді в суді, з врахуванням того, що обсяг доказів які перевіряли слідчі судді при обранні щодо неї запобіжного заходу та його неодноразового продовження не зменшився, а став підставою для звернення до суду з обвинувальним актом, вважав що вищенаведеного достатньо для висновку про те, щоб не вирішуючи питання про доведеність її вини, під час розгляду вказаного клопотання константувати що підозра відповідає стандарту обгрунтована підозра, яка передбачає наявність доказів , які обєктивно повязують особу з вчиненим злочином та не повинні бути достатніми для того щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми для того щоб висунути обвинувачення, з чим погоджується і колегія суддів та відхиляє доводи захисника щодо відсутності доказів, які вказують на причетність його підзахисної до вказаного кримінального правопорушення.

Також суд визнав доведеним продовження існування та не зменшення ризику того, що ОСОБА_7 , може переховуватись від суду оскільки вона обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк 12 років, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість злочинів та розмір покарання, яке їй загрожує, вона може умисно переховуватись від суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності, а також того, що ОСОБА_7 , особисто або через третіх осіб може незаконно впливати на свідків та обвинувачених у даному кримінальному провадженні з метою надання ними неправдивих показів оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 23 та ч. 4 ст. 95 КПК України, їх показання на досудовму слідстві не є доказами у суді, де вони допитуються безпосередньо.Також суд врахував що злочини, у яких обвинувачується ОСОБА_7 відносяться до такої категорії правопорушень, які у відповідності до Конвенції ООН про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин при масштабах і тенденції зростання незаконного виробництва, попиту і обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, становлять особливу загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства, злочинна діяльність вказаної злочинної організації була поширена на Тернопільську та Хмельницьку області, що вцілому свідчить про те, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі також може продовжувати вчиняти інші злочини.

Обґрунтовуючи необхідність продовження застосованого до обвинуваченої виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд врахував також у відповідності до вимог ст.178 КПК України те, що вона не працює, немає постійного місця проживання та законного заробітку, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків в місцях її проживання, що у сукупності з вищенаведеними обставинами свідчить про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням її під вартою, оскільки він не зможе запобігти настанню існуючих ризиків та забезпечти її належну процесуальну поведінку.

Перевіряючи доводи апелянта про порушення прокурором строків звернення до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої та непоновлення їх у відповідності до вимог ст.117 КПК України колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог ст.311 КПК України суд зобовязаний розглянути питання про продовження строку тримання під вартою особи до його спливу, а ч.4 ст.199 КПК України зобовязує суд розглянути клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою особи до закінчення дії попередньої ухвали, підстави для відмови у продовженні строку триманя під вартою особи чітко визначені КПК України, за відсутності останніх суд вірно продовжив строк тримання під вартою щодо обвинуваченої.

Перевіряючи твердження захисника щодо відсутності повноважень прокурора у вказаному провадженні виходжу з того, що фукнціональні обовязки прокурора ОСОБА_12 , у звязку з переведенням його у інший відділ Тернопільської обласної прокуратури не змінились та його повноваження у вказаному провадженні не припинились, суд допустив його в якості державного обвинувача для підтримання обвинувачення, висутого ОСОБА_7 , належним чином перевіривши їх, тому колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Крім того, доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченій на домашній арешт є суперечливими оскільки він вказує на відсутність обгрунтованої підозри та ризиків, визначених ст.177 КПК України, доведеність існування яких є підставою для застосування й цього запобіжного заходу.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої та скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2023 року про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді