Копія Справа №678/884/23
Провадження №1-кп-678-92/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року смт.Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Летичів матеріали кримінального провадження за №0000125 від 27.06.2023 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, інвалідності не маючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 26.06.2023 року протягом дня, перебуваючи у АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_4 , ніхто не перебуває, вирішив незаконно проникнути до неї з метою викрадення грошових коштів.

Тоді ж, 26.06.2023 року, близько 17 год. 00 хв. реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 через дерев`яні вхідні двері, які були не зачинені, всупереч вимогам ст.30 Конституції України, згідно якої «Кожному гарантується недоторканість житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи», ст.12 Загальної декларації прав людини, згідно якої «Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканість його житла», та ст.17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, відповідно до якої «Ніхто не повинен зазнавати незаконних посягань на недоторканість його житла», усвідомлюючи факт, що вказана квартира йому не належить, не отримавши на це згоди власника вказаного домогосподарства ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, за відсутності законних підстав, порушуючи конституційне право на недоторканність житла та іншого володіння особи, відчинивши вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 даного будинку, незаконно проник в середину квартири, тим самим свідомо та умисно порушив недоторканність житла.

Тобто, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України (незаконне проникнення до житла).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, та надав показання про те, що він всі обставини викладені у обвинувальному акті про обвинувачення відносно нього визнає повністю, повністю та цілком розуміє суть обвинувачення, не оспорює жодної обставини. Він дійсно у вказаний час, у вказаному місці та за вказаних обставин вчинив дані незаконні дії. Він просить вибачення у потерпілого за свій вчинок, обіцяє більше такого не повториться, просить суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні надав показання про те, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 проживає у АДРЕСА_5 . 26.06.2023 року близько 17 год. 00 хв. коли він перебував на роботі, до нього зателефонувала його донька ОСОБА_7 та повідомила, що в цей час коли вона перебувала у квартирі АДРЕСА_4 , то спочатку почула що хтось зайшов у квартиру та почав щось шукати. Тоді його донька вийшла в коридор квартири та побачила сусіда ОСОБА_5 і запитала що він тут робить, а останній в свою чергу побачивши її швидко вибіг та втік з квартири на вулицю. Йому відомо, що це вже не перший випадок коли ОСОБА_5 намагається викрасти грошові кошти у сусідів даного будинку. Будь-яких образ на даний час у нього до обвинуваченого немає, але останній має понести відповідне покарання за свій вчинок. У разі якщо вина обвинуваченого буде доведена у судовому засіданні, то він при призначенні обвинуваченому міри покарання покладається на думку суду.

Судом встановлено, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. За таких обставин, суд переконавшись, у відсутності сумнівів в добровільності позицій учасників процесу, згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням, зібраних досудовим розслідуванням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Виходячи з наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, у межах ч.3 ст.349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за вчинене.

Таким чином дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.162 КК України (незаконне проникнення до житла).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ч.1 ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 являється особою раніше не судимою, повністю та беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального проступку, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, щодо призначення обвинуваченому покарання, а також інші в сукупності обставини та їх поєднання, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, та ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який інвалідності не має, має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, суд приходить до висновку призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу, яке на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Кримінальним проступком матеріальної шкоди не завдано, цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід під час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 не обирався і суд приходить до переконання, що не має необхідності його обирати і до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.110, 368-371, 374, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 (семидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Летичівський районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: підпис ОСОБА_1

Суддя Летичівського районного суду

Хмельницької області ОСОБА_1