Справа № 366/2240/21
Провадження № 1-кп/366/72/23
В И Р О К

Іменем України

23 серпня 2023 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків кримінальне провадження № 0000043 від 29.06.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ніспорени, Ніспоренського району, Республіки Молдова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середньо-технічна, не інвалід, не депутат, тимчасово не працює, не одружений, утриманців не має, раніше судимий 15.01.2021 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненим від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

28.06.2021 року, ОСОБА_4 , в обхід КПП поліції, встановлених по периметру зони відчуження та зони безумовного обов`язкового відселення, з метою збору лісових ягід чорниці, проник на територію 105 лісового кварталу Котовського лісництва ДСП «Північна Пуща», що на околиці відселеного с. Нова Марківка, яке відповідно до Постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року, відноситься до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, де у період часу з 07:30 до 12:00 годин, назбирав до полімерного відра 15 кілограмів ягід чорниці.

В подальшому, ОСОБА_4 , без передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю, почав переміщувати ягоди чорниці до с. Шкнева, з метою подальшого переміщення до місця проживання для особистих потреб, чим порушив п. 4 ст. 12 Закону України «про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак при виході із зони безумовного обов`язкового відселення, ОСОБА_4 був виявлений та затриманий працівниками поліції, які здійснювали контроль у межах своєї компетенції у спеціально визначеній зоні радіоактивного забруднення, а полімерні відра із лісовими ягодами загальною вагою 15 кг., вилучені.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на переміщення будь-яким способом за межі зони відчуження без передбаченого законом дозволу та проведення дозиметричного контролю промислової продукції, оскільки він виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, запевнив суд, що у майбутньому більше не порушить закон, просив призначити покарання у виді штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, після роз`яснення обвинуваченому наслідків даної статті, упевнившись, що він правильно розуміє наслідки обмеження дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, упевнившись у добровільності його позиції, суд ухвалив обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом підсудного та вивченням відносно нього характеризуючих документів.

Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість, мотиви, розмір заподіяної шкоди, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України, згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Також суд враховує особу винного, який, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку з приводу наркологічного чи психіатричного захворювання не перебуває, згідно ухвали Іванківського районного суду Київської області, ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 15.01.2021 року, а тому суд вважає, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства, відповідно йому слід призначити покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України, у виді штрафу.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує правову позицію, яка висловлена в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 року, відповідно до якої аналіз конструкції норм, передбаченої ч. 1 ст. 71 КК України, дозволяє дійти висновку, що для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності:

перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 КК України, момент призначення судом покарання за новим вироком (з огляду на те, що правило приєднання невідбутої частини покарання адресовано саме суду, який постоновляє новий вирок).

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Суд вважає, що правова кваліфікація дій ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України, органом досудового розслідування кваліфіковано вірно.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття,

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Долю речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу, у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у перерахунку становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід не обирався, і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: полімерне відро та 15 кілограм лісових ягід чорниці - знищити.

На вирок може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подання апеляції - після прийняття рішення Київським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6