Номер провадження:1-кс/521/1930/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2023 року м. Одеса
В обґрунтування клопотання зазначено, що 24.05.2023 року до ЧЧ надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 1, було виявлено ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при собі зберігає речовину схожу на наркотичну, без мети збуту. (ЖЕО№6003).
У подальшому, під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: м. Одеса, вул. Середня, біля будинку №1, в лівій задній кишені вдягнутих на ньому штанах, виявлено полімерний zip-пакет в якому знаходились два полімерних zip-пакета з порошкоподібною речовиною білого кольору, який вилучено та упаковано в спеціальний пакет FPS5015388, в лівій передній кишені вдягнутих на ньому штанах, виявлено мобільний телефон марки «Iphone SE» ІМЕІ: НОМЕР_1 , який вилучено та упаковано в спеціальний пакет PSP1364641.
Постановою дізнавача від 25.05.2023 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.
Дізнавач надав до суду заяву, відповідно до змісту якої просив здійснити розгляд клопотання за відсутності його та прокурора, власника майна повідомлено про дату та час судового засідання.
Власник майна в судове засідання не прибув, свого ставлення до кдопотання дізнавача не висловив.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
На підставі викладеного та враховуючи, що слідчий своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно. Отже, наведеною вимогою законодавства передбачено зазначення в ухвалі слідчого судді лише заборони та обмеження щодо розпорядження або користування майном, тому слідчий суддя із врахуванням вимог клопотання дізнача про арешт майна із забороною відчуження, користування, розпорядження, приходить до висновку про зазначення в ухвалі слідчого судді заборони користування та розпорядження майном
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Накласти арешт на майно, вилучене 24.05.2023 року під час проведення затримання та особистого обшуку гр. ОСОБА_6 , а саме: на порошкоподібну речовину білого кольору яка знаходяться в двох полімерних zip-пакетах та поміщено до одного полімерного zip-пакета, а також телефон марки «Iphone SE» ІМЕI: НОМЕР_1 .
Заборонити розпоряджатись та користуватись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1