Провадження 1-кп/193/120/23
В И Р О К

іменем України

26 вересня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за № 0000165 від 07.07.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе Софіївського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України, приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Так, Указом Президента України за №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні ведено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, та який було неодноразово продовжено, зокрема востаннє згідну Указу Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023, який затверджено Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 20 травня 2023 року строком на 90 діб,

Згідно ч.1 ст. 39Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

ОСОБА_3 у відповідності до положень ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» перебуває у статусі військовозобов`язаного, якими є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, крім того на нього поширюються обов`язки, передбачені для громадян України, зокрема, військовозобов`язаних, передбачені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та іншим законодавством у військовій сфері.

Відповідно до вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_3 04 квітня 2023 року у період дії встановленого в Україні воєнного стану, будучи військовозобов`язаним та у відповідності до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження служби під час мобілізації.

Так, ОСОБА_3 , усвідомлюючи усі вище вказані обставини, будучи визнаним висновком військово-лікарської комісії здоровим та придатним до проходження військової служби, у зв`язку із цим, 04.04.2023 йому було вручено повістку, про те, що 10.04.2023, о 08 год. 00 хв., він має з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, незважаючи на свою обізнаність із положеннями ст. 65 Конституції України, де вказано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за умисне ухилення від військової служби під час мобілізації, ОСОБА_3 , діючи умисно, переслідуючи мету ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та, будучи належним чином повідомленим про наслідки відмови від виконання свого військового обов`язку, не маючи права на відстрочку та звільнення від призову на військову службу, передбаченого ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в порушення вимог ст.ст.1,2 вказаного Закону та ст.65 Конституції України, без поважних причин відмовився проходити військову службу по мобілізації та не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вказаний у повістці день та час, а саме 10.04.2023, для відправки у військову частину НОМЕР_1 , чим умисно ухилився від призову на військову службу по мобілізації на особливий період.

Крім того, 05.06.2023 ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним, визнаним придатним до військової служби за мобілізацією за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією, підлягаючи призову на військову службу під час загальної мобілізації, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованому за вищезазначеною адресою, не маючи відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав на відстрочку від військової служби під час мобілізації, отримавши повістку на відправку до військової частини НОМЕР_2 , не бажаючи проходити військову службу під час мобілізації в особливий період з особистих мотивів, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув 06.06.2023 о 08 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації (військової частини НОМЕР_2 ), чим повторно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період.

Відтак, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 336 КК України, який полягає в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного злочину за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав повністю та пояснив, що усвідомлює необхідність захисту вітчизни від загарбників, проте не бажає йти на війну, оскільки там необхідно вибивати інших людей, тоді як це суперечить його внутрішнім переконанням. Щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, суд, зі згоди усіх учасників, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе обмовляє або в інший спосіб викривляє визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Встановлені обставини вказують на те, що дії ОСОБА_3 після отримання повісток для явки 10.04.2023 та 06.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки у військову частину для призову на військову службу під час мобілізації на особливий період - для захисту України від збройної агресії Російської Федерації, які полягали у його двох поспіль неявках без поважних причин до вищевказаного РТЦК та СП кваліфіковані вірно за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Мотиви призначення покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який є осудним у розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, зокрема на обліку у лікарів психіатра чи нарколога він не перебуває.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є має задовільний стан здоров`я, неофіційно працює вантажником «ФОП ОСОБА_5 », неодружений, неповнолітніх дітей не утриманні не має, його соціально - психологічні риси, який, за місцем проживання характеризується посередньо, зокрема часто вживає алкогольні напої, а в стані алкогольного сп`яніння може бути неврівноваженим, проявляє агресію, іноді буває безвідповідальний, морально не стійкий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за наявності обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, які обтяжують покарання, а також даних досудової доповіді Криворізького районного сектору № 1 філії ДУ "Центр пробації" від 19.09.2023, згідно якої визначений середній ризик вчинення даним обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та середній ризик його небезпеки для суспільства чи окремих осіб, суд на підставі встановлених обставин вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах строку, визначеного санкцією ст. 336 КК України за якою він обвинувачується.

При цьому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відсутність тяжких наслідків, наявність двох пом`якшуючих обставин та відсутність жодної обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченому, а також те, що обвинувачений усвідомлює скоєне, при цьому приймаючи до уваги позицію прокурора та висновки досудової доповіді органу пробації, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення інших злочинів.

Мотиви прийняття інших рішень.

Під час досудового розслідування цього кримінального провадження ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався, тому з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду справи, суд вважає, що підстав для обрання останньому будь-якого запобіжного заходу на час набрання вироком законної сили не має.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на час набрання вироком законної сили не обирати.

Матеріали кримінального провадження за № 0000102 від 21.04.2023, залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/736/23 (провадження №1-кп/193/92/23).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1