Справа № 203/2727/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга, в якій зазначено, що 08.04.2023 року на пр.Богдана Хмельницького у м.Дніпрі сталась ДТП за участю автомобіля «Vokswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та мотоцикла «Кавасакі», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . За результатами протоколу огляду місця ДТП автомобіль «Vokswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено. В подальшому йому стало відомо, що слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, звертався до слідчого судді із клопотанням про арешт транспортного засобу. Проте, ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.2023 року у справі №203/1876/23, провадження №1-кс/02031769/2023, клопотання було повернуто органу досудового розслідування для усунення недоліків на протязі 72 г. та до теперішнього часу повторно до слідчого судді з клопотанням про арешт автомобіля слідчий не звернувся. Посилаючись на вказані обставини, оскільки вилучений автомобіль є тимчасово вилученим майном та питання щодо арешту якого у встановлені КПК України строки вирішено не було, скаржник просив зобов`язати слідчого негайно повернути ОСОБА_4 вилучений транспортний засіб.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала подану скаргу та посилаючись на викладені в ній підстави, просила задовольнити останню.

Слідчий в призначені судові засідання не з`явився, надавши заяву, в якій заперечував проти повернення автомобіля власнику, посилаючись на те, що він є речовим доказом у кримінальному провадженні та на теперішній час експертне дослідження щодо останнього не проведено.

Заслухавши скаржника та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду скарги встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000443, розпочатому 08.04.2023 року за ч.1 ст.286 КК України, за фактом ДТП, що мала місце 08.04.2023 року на пр.Богдана Хмельницького у м.Дніпрі за участю автомобіля «Vokswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та мотоцикла «Кавасакі», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5

08.04.2023 року транспортний засіб «Vokswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами огляду місця ДТП було вилучено та поміщено на майданчик для зберігання.

В подальшому вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000443 та слідчим до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська подано клопотання про арешт транспортного засобу, з метою його збереження як речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.2023 року у справі №203/1876/23, провадження №1-кс/02031769/2023, клопотання слідчого, як таке, що не відповідає вимогам ч.1 ст.171 КПК України, повернуто прокурору для усунення недоліків у строк 72 г. з моменту отримання цієї ухвали.

Під час розгляду скарги встановлено, що після цього повторне клопотання про арешт транспортного засобу до слідчого судді не подавалось.

Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Частиною 5 ст.171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.6 ст.173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч.3 ст.172 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Частинами 1,2 ст.28 КПК України передбачено, що рід час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 ч.6 ст.100 КПК України встановлено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як встановлено під час розгляду скарги, належний ОСОБА_4 транспортний засіб «Vokswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , було вилучено 08.04.2023 року згідно протоколу огляду місця ДТП. Таким чином, останній є тимчасово вилученим майном.

Також слідчий суддя враховує, що після повернення клопотання слідчого про арешт транспортного засобу ухвалою слідчого судді від 13.04.2023 року, станом на момент розгляду скарги 05.06.2023 року, тобто на протязі майже двох місяців, повторне питання про арешт транспортного засобу слідчим та прокурором не ініціювалось.

При цьому, орган досудового розслідування протягом вказаного значного терміну мав достатньо часу для проведення огляду, експертних досліджень щодо вилученого транспортного засобу.

Тому подальше утримання тимчасово вилученого транспортного засобу за відсутності ухвали слідчого судді про арешт та зволікання із вирішенням цього питання органом досудового розслідування після повернення відповідного клопотання для усунення недоліків, порушує право власника на володіння своїм майном.

В зв`язку з вищевикладеним, слідчий суддя приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення скарги, зобов`язавши уповноваженого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, повернути ОСОБА_4 на відповідальне зберігання вилучений транспортний засіб «Vokswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.169,170-173,234,236,303,306,307 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати уповноваженого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, повернути ОСОБА_4 на відповідальне зберігання транспортний засіб «Vokswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений в рамках кримінального провадження №0000443.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1