ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2556/23 Справа № 195/265/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року про умовно-дострокове звільнення засудженої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Овруч Житомирської області,

від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року задоволено подання державної установи "Мелітопольська установа виконання покарань (№144)" та звільнено засуджену ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання.

Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що враховуючи особу засудженої та її поведінку за весь час її перебування в установах виконання покарань, позитивну характеристику, наявність заохочень та відсутність стягнень, суд прийшов до висновку, що процес виправлення і виховання засудженої є стабільним, послідовним та досяг тієї стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, що свідчить про те, що засуджена довела своє виправлення, а тому наявні підстави для застосування до неї умовно-дострокового звільнення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджена просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу передати до Богунського районного суду м.Житомира, вирішити питання щодо перерахунку строку відбування покарання.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що з адміністрацією тюрми не співпрацювала, не контактувала і розмовляла лише в разі крайньої необхідності, якщо необхідно було виконати якісь вимоги, то виконувала мовчки, але примусово, трималась від усіх мовчки, осторонь, самотньо, ні з ким не підтримувала контактів. Вказує, що подала адміністрації установи заяву про те, що вирок добровільно не виконувала і виконувати не буде, а також заяву про відмову від будь-якого можливого дострокового звільнення, окрім виправдання. Звертає увагу, що суд, звільняючи її умовно-достроково, добавив їй 10 днів покарання. Вказує, що в установі відбування покарань позитивно не характеризувалась та ніяких заохочень не мала. Зазначає, що їй не було надано копію оскаржуваного рішення, не видали документів та відмовили звільняти, наполягали на написанні заяви з проханням залишити в тюрмі та повідомили, що їй нікуди йти, оскільки навколо російські солдати, які у всіх перевіряють документи, і вона з української тюрми одразу потрапить у російську. Звертає увагу, що було порушено підсудність розгляду подання установи, оскільки його мав розглядати Мелітопольський районний суд Запорізької області. Вказує, що суд безпідставно зазначив, що вона визнала свою провину у скоєному.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджена ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженої.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання державної установи "Мелітопольська установа виконання покарань (№144)", дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджена довела своє виправлення, а тому може бути звільнена умовно-достроково.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджена вироком Богунівського районного суду м.Житомира від 17 червня 2013 року за ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Ухвалою Богунівського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2016 року скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, призначеного за вироком Богунівського районного суду м.Житомира від 17 червня 2013 року, та направлено засуджену у місця позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року апеляційні скарги засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 залишено без задоволення, а ухвалу Богунівського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2016 року залишено без зміни.

Початок строку відбування засудженою покарання 18 червня 2019 року.

Кінець строку відбування засудженою покарання 18 червня 2023 року.

Як встановив суд першої інстанції засуджена з 03 серпня 2019 року по 28 серпня 2019 року перебувала у державній установі Житомирська установа відбування покарань (№81) та за цей час поводилась відповідно до режимних вимог, заохочень та стягнень не мала.

До державної установи «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» прибула 28 серпня 2019 року та під час перебування в дільниці карантину діагностики і розподілу засуджена поводилась в силу режимних умов.

05 грудня 2019 року засуджена була поставлена на оперативний облік як особа, схильна до втечі, так як виказувала думки про втечу, з якого була знята 30 липня 2020 року.

Відповідно до характеристики з установи відбування покарання на засуджену остання характеризується позитивно, стягнень не має, має заохочення, до виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи ставиться задовільно, ввічлива у спілкуванні з оточуючими, приймає участь у роботах з благоустрою установи, санітарно-гігієнічних норм не порушує, зовні охайна.

Також, в колективі будує рівні відносини, конфліктів не створює, дивиться на життя оптимістично, за характером товариська, енергійна, життєрадісна, честолюбна та наполеглива, в індивідуальній роботі легко йде на контакт, висловлює готовність до особистісних змін, проявляє самостійність.

Крім того, засуджена вину у скоєному визнає, засуджує та аналізує минулий спосіб життя.

За результатами проведення оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засуджена має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень втручання.

Питання щодо побутового влаштування вирішено, після звільнення ОСОБА_7 буде проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, станом на 21 березня 2022 року виконавчих листів до установи щодо засудженої не надходило.

Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженої від відбування покарання, оскільки обставини провадження свідчать лише про наявність позитивних чинників, які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджена своєю поведінкою, яка розцінюється судом як позитивна, стала на шлях виправлення та виховання, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги засудженої про те, що вона з адміністрацією тюрми не співпрацювала, не контактувала і розмовляла лише в разі крайньої необхідності, якщо необхідно було виконати якісь вимоги, то виконувала мовчки, але примусово, трималась від усіх мовчки, осторонь, самотньо, ні з ким не підтримувала контактів, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведення матеріалами провадження та особової справи на засуджену виправлення останньої та наявність підстав для звільнення від відбування покарання умовно-достроково.

В матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що засуджена подала адміністрації установи заяву про те, що вирок добровільно не виконувала і виконувати не буде, а також заяву про відмову від будь-якого можливого дострокового звільнення, окрім виправдання.

Всупереч твердженням засудженої судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суду правильно встановлено строк невідбутої частини покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Богунівського районного суду м.Житомира від 17 червня 2013 року, а саме 1 рік 2 місяці 28 днів, що також підтверджується поданням державної установи «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)».

Посилання засудженої про те, що в установі відбування покарань позитивно не характеризувалась та ніяких заохочень не мала, спростовуються матеріалами провадження, зокрема, характеристикою державної установи «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» на засуджену та довідкою про наявність в неї заохочень і стягнень.

Доводи засудженої про те, що суд безпідставно зазначив, що вона визнала свою провину у скоєному, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини були встановлені судом першої інстанції з матеріалів провадження, а саме характеристики на засуджену, виданої державною установою «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)».

Твердження засудженої про те, що їй не було надано копію оскаржуваного рішення, має місце, проте не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з огляду на положення КПК України.

В матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що засудженій не видали документів та відмовили звільняти, наполягали на написанні заяви з проханням залишити в тюрмі та повідомили, що їй нікуди йти, оскільки навколо російські солдати, які у всіх перевіряють документи, і вона з української тюрми одразу потрапить у російську.

Не заслуговують на увагу посилання засудженої на те, що під час розгляду подання державної установи «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» було порушено територіальну підсудність, оскільки на час розгляду судом першої інстанції вказаного подання розпорядженням Верховного Суду №4/0/9-22 від 10 березня 2022 року відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України Про судоустрій та статус суддів, враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану, було змінено територіальну підсудність судових справ з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

На переконання апеляційного суду судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обгрунтованого рішення.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

З огляду на вищевикладене доводи засудженої не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про відсутність підстав для її звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4