справа № 361/3599/23
провадження № 1-кп/361/902/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокиринці, Срібнянський район, Чернігівська область, громадянина України, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не має, раніше неодноразово судимого :

- 06.12.2019 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 20.12.2019 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 з посиланням на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуючи тяжкістю покарання (від 5 до 8 років), відсутністю міцних соціальних зв`язків, ймовірності незаконного впливу обвинуваченим на потерпілу, свідків з метою приховання своєї злочинної діяльності, можливістю перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на осіб, які на теперішній час не допитані як свідки, однак їм можуть бути відомі обставини даного кримінального правопорушення), та існування ризику продовження скоєння кримінальних правопорушень, так як він раніше був неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти заявленим ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення заявленого прокурором клопотання заперечували посилаючись на недоведеність існування заявлених прокурором ризиків. Обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, так як він має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , де він проживав разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 , зазначає про відсутність доказів його впливу на свідків чи потерпілих, щодо скоєння інших кримінальних правопорушень - вважає це лише припущенням прокурора.

Суд, заслухавши доводи сторін, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як вбачається із матеріалів справи ухвалою суду від 03.07.2023 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів по 31.08.2023 включно.

Враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, складність справи та об`єм обвинувачення, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 .

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявні матеріали кримінального провадження, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема і тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, виходячи при цьому із принципу презумпції невинуватості і не вирішуючи наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не має реєстрації місця проживання, офіційно не працевлаштований, а отже не має постійного джерела доходів, не одружений, зі слів має малолітню дитину, однак належних доказів на підтвердження цієї обставини не надав, вказані обставини свідчать про відсутність міцних соціальних зв`язків, при цьому тяжкість покарання, яке передбачене законом у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк до 8 років, що свідчить про можливість залишення останнім в будь-який момент фактичного місця проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду; раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, зазначене породжує обґрунтовані ризики, що він, перебуваючи не під вартою, здатний повторити такі ж кримінальні дії, оскільки не володіє достатнім рівнем самоконтролю, отже ймовірний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даний час в судовому засіданні не допитані потерпілі та свідки події кримінальних правопорушень, а беручи до уваги, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, отже ймовірний ризик впливу обвинуваченого на останніх з метою зміни їх показів на свою користь.

З урахуванням викладеного, встановлена наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме чинити вплив на свідків.

Разом з цим, з урахуванням критеріїв, що мають враховуватися при встановленні наявності того чи іншого ризику, на які наявне посилання вище, суд дійшов висновку, що обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, у зв'язку із чим цей ризик не враховується слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Зазначені обставини з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та не втратили своєї актуальності, що виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як жоден інший запобіжний захід на даному етапі розгляду справи не забезпечить попередження вказаним ризикам.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю наявного обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, при цьому об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, суду надано не було.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183, 331, 371-372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 14.10.2023 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1