ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 630/1006/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/580/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 16 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 ,-

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , інваліда 3-ї групи з дитинства безстроково, не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання для ОСОБА_7 відраховано з моменту затримання.

Згідно вироку ОСОБА_7 28 липня 2021 року приблизно о 21-00 год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем HYUNDAI H1, державний номер НОМЕР_2 , та рухався із допустимою швидкістю, орієнтовно 30-40 км/год., по своїй смузі руху проїзної частини вул. Шевченка у напрямку її перехрестя з вул. Челюскіна в м. Люботин Харківської області.

Під час руху по вул. Шевченка, неподалік будівлі № 46/1, в м. Люботин Харківської області, ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.3.б), 2.9.а) та 12.1. Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 2.3. б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9.а) «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

та, не впоравшись з керуванням вказаного автомобіля HYUNDAI H1, державний номер НОМЕР_2 , на перехресті вул. Шевченка і вул. Челюскіна виїхав ліворуч за межі проїзної частини та допустив наїзд передньою лівою частиною зазначеного транспортного засобу на стіну будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля HYUNDAI H1, державний номер НОМЕР_2 , - потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було спричинене тілесне ушкодження у вигляді закритого косого перелому нижньої третини діафізу правої плечової кістки, яке відповідно п. 2.2.1. «а, б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як вказаний закритий косий перелом нижньої третини діафізу правої плечової кістки не є небезпечним для життя в момент його утворення, а спричинив за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня).

Порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди і виражається в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем HYUNDAI H1, державний номер НОМЕР_2 , обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, при яких втратив контроль над керуванням зазначеного автомобіля, та допустив його виїзд за межі проїзної частини ліворуч і наїзд на стіну будівлі, що спричинило вищевказані наслідки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень та не розглядати питання про позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання є надмірним та не ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Зокрема, судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, не судимий, є особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні непрацездатну особу - бабусю.

Крім того, суд першої інстанції мав прийняти до уваги, що перебування ОСОБА_11 у легкому стані алкогольного сп`яніння не перебувало у причинному зв`язку із настанням ДТП.

Також судом не враховано і пост кримінальну поведінку обвинуваченого який щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану потерпілій шкоду, яка в свою чергу просила не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі та не мала до нього претензій.

Названі обставини на думку автора апеляційної скарги свідчать про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, оскільки вони у своїй сукупності істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого та мета покарання може бути досягнута і шляхом призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, які просити призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України в виді штрафу, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним та учасниками провадження не оскаржується.

При дослідженні даних про особу обвинуваченого судом першої інс з`ясовано, що ОСОБА_7 отримав освіту за спеціальністю «Бухгалтер», але за фахом не працює, є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства, отримує соціальну пенсію, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем реєстрації проживає в житловому будинку, який з його слів належить на праві власності його рідній бабусі ОСОБА_12 , серед мешканців кварталу характеризується позитивно.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання та відмовляючи у застосування до нього положень ст. 69 КК України суд першої інстанції виходив із того, що єдиною обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є добровільне відшкодування матеріальних збитків.

Обставин які обтяжують покарання суд не установив.

При цьому суд першої інстанції відмовився визнавати обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_7 , посилаючись на те, що він не одразу визнав свою провину.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком.

Верховним судом у справі № 199/6365/19 висловлена правова позиція стосовно того, що щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Як свідчать матеріали провадження обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою провину під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того в серпні 2021 року, тобто через нетривалий час після вчинення ним кримінального правопорушення, яке мало місце у липні 2021 року відшкодував потерпілій ОСОБА_10 витрати, пов`язані з проходженням лікування у медичному закладі, в сумі 9000,00 грн., що підтверджено відповідною розпискою.

Додатково обвинувачений ОСОБА_7 07 березня 2023 року сплатив на користь потерпілої ОСОБА_10 10000,00 грн. в якості відшкодування матеріальних і моральних збитків, що підтверджено розпискою та поясненнями потерпілої.

Названі дії обвинуваченого отримали зворотній зв`язок від потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні в суді першої інстанції висловила прощення обвинуваченого за його вчинок.

Ця обставина на думку колегії суддів додатково свідчить про істинність щирого каяття обвинуваченого та готовність своїми активними діями доводити, що його виправлення можливо без реального призначення покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, колегія суддів констатує наявність у ОСОБА_7 такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття, оскільки воно підтверджується матеріалами провадження.

Також, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 є несудимим та до кримінальної відповідальності жодного разу не притягався.

З дня вчинення ним вперше кримінального правопорушення минуло більше ніж два роки.

За цей час ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності також не притягався, компрометуючих даних про його особу за цей період матеріали провадження не містять, що додатково свідчить про можливість його самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві.

Крім того, матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 є особою з інвалідністю, так саме має статус інваліда 3-ї групи з дитинства, бо від народження у нього немає лівої верхньої кінцівки нижче ліктя.

Названа обставина на думку колегії суддів також має бути врахована як аргумент на користь недоцільності застосування до нього покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, вказані обставини є достатніми і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дають підстави застосувати положення ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Таким чином, наведені вище обставини надають підстави у цьому конкретному кримінальному провадженні для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.

З огляду на викладене, дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і, з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень ст. ст. 50, 65 КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості, на думку колегії суддів, застосування положень ст. 69 КК України ? призначення обвинуваченому більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України.

За переконанням колегії суддів, саме покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу який ОСОБА_7 має можлитвість сплатити за разунок наявного у нього джерела доходу - соціальної пенсії, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого й запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 408, з врахуванням ч. 2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При цьому колегія суддів вважає доцільним залишити ОСОБА_7 на підставі ст. 55 КК України таке додаткове покарання як позбавлення права керувати транспортним засобом.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга захисника - задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 16 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання, за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосування положень ст. 69 КК України у виді штрафу у розміри 4 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 68 000 гривень з позбавлення права керувати транспортним засобом на строк три роки у відповідності до ст. 55 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді