Справа № 735/380/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/47/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000188 від 09.08.2020 року, за апеляційними скаргами представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тиниця Ніжинського району, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого згідно ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10

захисника - адвоката ОСОБА_8

третьої особи ОСОБА_11 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2021 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з моменту фактичного його затримання.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обиралась.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 490 грн 35 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 40000 грн 00 коп. моральної шкоди та 1333 грн 33 коп. процесуальних витрат за надання правничої допомоги.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2020 року, близько 21-00 год, біля озера «Лужок», розташованого на території Шабалинівського старостинського округу Коропської ОТГ Новгород-Сіверського (колишнього Коропського) району Чернігівської області в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин ОСОБА_9 , умисно, шляхом нанесення одного удару невстановленим органом досудового розслідування одностороннім гострим колюче-ріжучим предметом (типу ножа), в область живота потерпілого ОСОБА_7 заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення надчеревної ділянки живота, яке виражалось проникненням у черевну порожнину, ушкодженням печінки та крововиливом у черевну порожнину, що згідно висновку експерта № 212 від 07.09.2020 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості за ознакою небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вказаний вирок суду в частині призначення покарання та вирішення питання процесуальних витрат.

Призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд 1 інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_9 заподіяв шкоду здоров`ю іншій особі шляхом нанесення потерпілому сильного удару мисливським ножем в ділянку живота, де знаходяться життєво важливі органи, поранення яких могло привести до непоправних наслідків.

Не враховано поведінку обвинуваченого, відсутність визнання ним своєї вини та каяття, перешкоджання слідству та суду у встановленні істини, істини вирок суду обґрунтований недопустимими доказами.

Крім того, не було взято до уваги принципову позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на максимальний термін.

Також поза увагою суду залишився той факт, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин.

Зазначає, що суд 1 інстанції, стягуючи витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам не врахував правову практику, вказану в постанові Верховного Суду від 22.11.2019 року у справі №902/347/18, згідно якої суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власною ініціативою. При цьому, жодних заяв від обвинуваченого та його захисника про зменшення суми судових витрат нет надходило.

На думку апелянта, витрати на правову допомогу підтверджуються документально, тому підлягають відшкодуванню.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просить скасувати вказаний вирок суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку із недоведеністю в діяннях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що свідки захисту підтвердили показання обвинуваченого, а отже і факт його невинуватості.

Разом з тим, показання потерпілого та свідків сторони обвинувачення мають численні протиріччя щодо обставин події, зокрема механізму заподіяння тілесних ушкоджень, вони не узгоджуються між собою та не підтверджують висновками експертиз.

Слідчі експерименти за участю потерпілого та свідків, які покладено в основу вироку, проведено з порушенням порядку, встановленого КПК України, тому вони є недопустимими доказами, а показання цих осіб кардинально різняться з показаннями, які були надані ними в судовому засіданні.

Звертає увагу, що аналізуючи показання свідків, які надані ними під час слідчих експериментів, вони не підтверджують обставини заподіяння тілесних ушкоджень.

Твердження суду 1 інстанції про те, що свідок ОСОБА_12 не підтвердив показання обвинуваченого та що показання свідка, надані суду, не відповідають події під час проведення слідчого експерименту, є хибними, оскільки вони повністю співпадають.

Крім того, висновки суду, що версія обвинуваченого про те, що на момент отримання потерпілим тілесного ушкодження він знаходився в автомобілі, не знайшла свого підтвердження, спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які безпосередньо перебували на місці події.

Вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що в даному випадку мав місце напад групою осіб, що підтверджується показаннями свідків. Заподіяння тілесн6их ушкоджень обвинуваченому та свідкам ОСОБА_16 , ОСОБА_13 підтверджується висновками судово-медичних експертиз про наявність у останніх тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості.

На думку апелянта, суд 1 інстанції не дав юридичної оцінки діям обвинуваченого в розрізі ч. 5 ст. 36 КК України та помилково зазначив про наявність прямого умислу обвинуваченого на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Також поза увагою суду залишилось те, що у обвинуваченого, його сина ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та у їх автомобілі ніяких ножів не було.

Вказує, що суд при ухваленні вироку з показань свідків вибрав лише ті пояснення, які підтверджують доводи сторони обвинувачення і не прийняв до уваги показання свідків, які підтверджують невинуватість обвинуваченого.

Звертає увагу, що в матеріалах судового провадження міститься технічний носій інформації, на якому є звукозапис судового засідання від 12.08.2021 року, який погано прослуховується, та на якому зафіксовано допит свідка ОСОБА_16 та показання якого мають суттєве значення для розгляду справи.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник та третя особа підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні просив апеляційній скарги задовольнити частково, вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрити у зв`язку із смертю обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_9 , який у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.04.2023 року. Разом з тим, ОСОБА_11 , дочка обвинуваченого ОСОБА_9 , просить продовжити розгляд провадження з метою реабілітації померлого батька ОСОБА_9 ..

В даному випадку, розгляд кримінального провадження стосовно померлого ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, проводиться на підставі прохання ОСОБА_11 з метою його реабілітації.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду 1 інстанцій обвинувачений ОСОБА_9 заперечив свою причетність до інкримінованого злочину та показав, що 08.08.2020 року він разом з сином ОСОБА_17 та ОСОБА_18 поїхали на полювання на озеро «Лужок», що в Коропському районі, де розбили табір, а близько 18-ї год поїхали на полювання до озера. З табору також виїхали ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , але вони роз`їхались в різні сторони. Близько 21-ї год вони на автомобілі поверталися до табору, в лісополосі їм раптово перегородив шлях автомобіль «ВАЗ - 2111», який рухався на зустріч. Син зупинив автомобіль та вийшов, а із зустрічного автомобіля вибігли незнайомі чоловіки, їх було шестеро, які безпричинно почали наносити сину удари по всіх частинах тулуба. ОСОБА_21 також вийшов і до нього підбігло декілька чоловіків, які почали наносити удари. При намаганні вийти з автомобіля, він відчув удар по голові, при цьому незнайомець хотів схопити розряджену рушницю, яка лежала між передніми сидіннями, але він не дозволив. Потім відчув вдруге удар по голові. Коли вийшов з автомобіля, його хтось ударив в обличчя, від чого він упав на землю, де двоє чоловіків наносили удари ногами по всім частинам тулуба. Через деякий час приїхав ОСОБА_22 та припинив бійку. Його посадили в автомобіль, з якого він більше не виходив. Він також чув, що хтось казав, що його підрізали. Повідомив, що коли знаходився в автомобілі бачив, що приїхав ще один автомобіль і водій кричав, що усіх порубає і бігав із сокирою в руках. Додав, що ножа ні у нього, ні у салоні автомобіля «Нива», в якому він постійно перебував, не було.

Проте суд 1 інстанції встановив, що показання обвинуваченого повністю спростовуються сукупністю наявних у провадженні належних і допустимих доказів, зібраних органами досудового розслідування та досліджених судом.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання потерпілого, свідків, дані протоколів слідчих дій та висновки експерта.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 суду 1 інстанції, окрім іншого, показав, що 08.08.2020 року їхня компанія із шести сімей з дружинами та дітьми відпочивали на озері «Лужок». Під вечір на протилежний берег озера під`їхав червоний автомобіль і почались постріли. Дріб падала біля них і жінки розхвилювались і стали кричати, що тут діти, але у відповідь люди з протилежної сторони виражались лише нецензурною лайкою і погрожували приїхати. Після чого було вирішено поїхати до тих чоловіків, щоб не лякати дітей. В послідуючому, між ними та компанією з невідомими чоловіками виник конфлікт, в ході якого виникла бійка. Він завдав ляпаса обвинуваченому, від якого він упав у траву, а підвівшись пішов до автомобіля «Нива», де щось шукав. Після чого підійшов до ОСОБА_23 та спитав, чи не він його ударив, почувши негативну відповідь підійшов до нього, потерпілого, і наніс один удар ножем у живіт.

Такі показання потерпілого ОСОБА_7 підтверджуються фактичними даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 23.08.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , який, окрім іншого, детально розповів та показав всі події, які відбувалися 08.08.2020 року, у вечірній час, зокрема, як виник конфлікт між двома компанія, в одній з яких був обвинувачений, а у іншій - він, які знаходилися на озері «Лужок». Також продемонстрував, яким чином завдав ляпаса обвинуваченому, від якого він упав, а коли підвівся, пішов до автомобіля «Нива», де щось шукав. Після чого підійшов до брата потерпілого ОСОБА_23 та спитав чи не він його ударив, і почувши негативну відповідь підійшов до потерпілого і наніс один удар ножем у живіт.

Зазначені події узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_23 , який суду 1 інстанції повідомив, що 08.08.2020 року, у вечірній час, перебуваючи біля озера на території Шабалинівського старостинського округу, між їх компаніє, в якій був потерпілий, та компанією невідомих їм чоловіків, серед яких був обвинувачений, виник конфлікт, в ході якого водій автомобіля «Нива» здійснив постріл з пістолета, після чого ОСОБА_24 повалив його на землю, між ними почалась бійка. Також бійка була і між пасажиром автомобіля «Нива» та ОСОБА_25 . Обвинувачений при цьому стояв біля них. Через деякий час обвинувачений дістав зі свого автомобіля рушницю. Потім потерпілий ударив обвинуваченого, від чого останній упав на землю. Після цього ОСОБА_26 вказав, що дід у машині щось шукає. Потім обвинувачений відійшов від автомобіля «Нива» і одна рука, однак не пам`ятає, яка саме, знаходилась за спиною і підійшовши до нього (свідка) спитав: «це ти мене ударив?» на, що він відповів «ні», і тоді обвинувачений підійшов до потерпілого і спитав теж саме, на що він надав ствердну відповідь, то обвинувачений наніс один удар ножем у живіт,та одразу відійшов у темряву і віддав комусь ніж.

В ході проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_23 останній розповів, що після того, як обвинувачений дізнався, що саме потерпілий його ударив, він у відповідь наніс один удар невстановленим предметом у живіт.

В судовому засіданні суду 1 інстанції свідок ОСОБА_14 повідомив, що в серпні 2020 року з дружинами та дітьми відпочивали на озері «Лужок». Під вечір з протилежної сторони почались постріли і дріб падала у воду неподалік від місця їхнього відпочинку. Жінки злякались і вони зробили зауваження мисливцям з іншого берега, але у відповідь почули лише нецензурну лайку та погрози, що вони приїдуть. Тому, щоб не лякати дітей та жінок вирішили їхати їм на зустріч і виїхавши зі сторони озера на зустріч їм рухався автомобіль «Нива» та вони зупинились навпроти. Між ними та чоловіками з автомобіля «Нива» виник конфлікт, в ході якого один з невідомих чоловіків з пістолетом у руках здійснив один постріл, потім другий. Потім почалась бійка між двома компаніями. Через незначний проміжок часу приїхав позашляховик і вийшло двоє чоловіків та почали з`ясовувати ситуацію і бійка припинилась, а потім всі почали шукати пістолет. В цей час обвинувачений, який до цього перебував біля автомобіля, обійшов автомобіль «Нива» і на передній пасажирській стороні щось шукав про, що свідок повідомив друзям. Коли він повернувся, то помітив, що повз нього пройшов обвинувачений і через декілька секунд мабуть лівою рукою ударив потерпілого у живіт та відійшов, а потерпілий сказав «він мене підрізав» і показав рану в області живота.

Такі показання свідок ОСОБА_14 надавав і під час проведення слідчого експерименту, в ході якого, зокрема, показав, що після бійки обвинувачений підійшов до автомобіля «Нива» і щось там шукав, а потім підійшов до потерпілого. При цьому свідок не бачив, що у нього було в руках. Бачив поворот його тулуба у бік, після чого ОСОБА_9 повернувся до автомобіля «Нива», а потерпілий повідомив про ножове поранення.

Слідчі експерименти за участю потерпілого та свідків, на які посилається суд 1 інстанції, проведені у спосіб та порядку, визначеному ст. ст. 240, 223 КПК України, тому вони є належними та допустимими доказами, а посилання сторони захисту на протилежне не заслуговують на увагу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що в серпні 2020 року відпочивали сім`ями біля озера «Лужок». Коли сутеніло почалось полювання та з іншої сторони озера в їхню сторону у воду падала дріб від пострілів. На зауваження було чутно лише нецензурну лайку. Тому вирішили поїхати на той берег, щоб мисливці не приїхали. Між компаніями виник конфлікт та зав`язалась бійка. Також бачив, що обвинувачений сидів в автомобілі «Нива» на задньому сидінні, не виходив і його ніхто не чіпав, а коли приїхав білий автомобіль «Toyota Land Cruiser» останній вийшов і щось з`ясовував з потерпілим за автомобілем «Нива». Після цього він помітив, що обвинувачений відійшов і щось шукає в салоні автомобіля «Нива» та через незначний проміжок часу потерпілий повідомив, що «дід його підразав».

Допитані в судовому засіданні суду 1 інстанції свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , працівники медичної установи, підтвердили, що у серпні 2020 року до приймального відділення лікарні поступив потерпілий з ножовим пораненням, про обставини заподіяння тілесного ушкодження не повідомляв.

Наведені свідчення потерпілого та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні. За зазначених обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про наявність суперечностей у їх показаннях. Незначні суперечності в них пояснюються індивідуальним сприйняттям подій, що відбувались та значним проміжком часу, що пройшов з моменту вчинення кримінального правопорушення та не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Як убачається зі змісту вироку, підстав того, що потерпілий міг оговорити обвинуваченого судом 1 інстанції встановлено не було.

Також суд послався на дані протоколу огляду місця події від 23.08.2020 року, у якому зафіксовано обстановку на ділянці місцевості, розташованої біля озера «Лужок» на відстані близько 5 км від с. Шабалинів, Коропського району, де відбувалися події, що розглядаються. На місцевості обабіч дороги виявлено нечіткі сліди у траві від коліс транспортних засобів. В ході огляду посеред польової дороги із застосуванням металошукача виявлено предмет схожий на гільзу калібру 9 мм.

Під час огляду місця події від 23.08.2020 року було оглянуто одяг, який надав потерпілий ОСОБА_7 та який був на ньому 08.08.2020 року в момент отримання тілесних ушкоджень. В ході огляду светра чорного кольору чоловічого спортивного типу на горловині із застібкою з блискавкою встановлено, що светр брудний. На передній нижній частині виявлено пляма засохлої речовини невідомого походження. По центру даної плями на нижній передній частині виявлено пошкодження - розріз. Дані пошкодження знаходяться ближче до правого боку светра. В ході огляду сірувато-зеленого кольору футболки з коротким рукавом наданої потерпілим на нижній передній частині виявлена темно-коричнева пляма (засохла) речовини невідомого походження. По центру передньої частини футболки виявлено пошкодження - розріз (дірка) неправильної форми.

Висновком судово-медичної експертизи №212 від 07.09.2020 року встановлено, що відповідно наданим медичним документам у ОСОБА_7 мало місце тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення надчеревної ділянки живота, яке виражалось проникненням у черевну порожнину, ушкодженням печінки та крововиливом у черевну порожнину. В утворенні вказаного тілесного ушкодження могла мати місце дія гострого колючо-ріжучого предмета із силою достатньою для його виникнення, вістря якого на початковий момент поранення розташовувалась на рівні надчеревної ділянки живота та стосовно до основної площини було спрямоване: спереду-дозаду, справа-наліво та знизу-догори. За ступенем тяжкості відноситься до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості за ознакою небезпеки для життя, а особливості його характеру та локалізації не виключають можливості утворення 08 серпня 2020 року за умов, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи, а саме: «наніс один удар в живіт… наніс удар ножем». Морфологічні властивості даного тілесного ушкодження виключають можливість утворення його за умов падіння на площину з положення стоячи, в тому числі, якому могло передувати можливе прискорення тіла (удар або поштовх). Під час заподіяння відмічених тілесних ушкоджень та після їх отримання потерпілий міг відчувати больові відчуття.

Висновком судово-криміналістичної експертизи №168-МК від 28.12.2020 року встановлено, що на футболці та кофті, що були надані на експертизу було виявлено по одному наскрізному пошкодженню, що мають ознаки колото - різаних (щілиноподібна, прямолінійна форма, краї рівні, волокна ниток перерізані переважно на одному рівні, наявність гострого та П - подібного кінців). Враховуючи розташування, розміри та характер даних пошкоджень вони могли утворитись від дії одностороннє гострого колюче-ріжучого предмету (типу ножа), що мав лезо середньої гостроти заточки та П - подібний обушок з добре вираженими ребрами.

З висновку судово-імунологічної експертизи № 36 від 04.02.2021 року вбачається, що у слідах на світшоті (названому слідчим «светрі») вилученому у потерпілого ОСОБА_7 , знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку колегії суддів, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд 1 інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

При наведених вище доказах, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в умисному тяжкому спричиненні потерпілому тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Всупереч доводам сторони захисту про непричетність ОСОБА_9 до заподіяння потерпілому ножового поранення, факт заподіяння ОСОБА_7 тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, саме обвинуваченим було підтверджено наведеними вище доказами. Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_23 , які під час проведення слідчих експериментів та в судовому засіданні суду 1 інстанції підтвердили, що бачили, як обвинувачений завдав потерпілому один удар ножем у живіт, а свідок ОСОБА_14 показав, що коли між компаніями бійка закінчилась і все нібито заспокоїлось, обвинувачений ОСОБА_9 пройшов повз нього і підійшовши до потерпілого, здається лівою рукою ударив його у живіт та відійшов, після чого потерпілий повідомив про те, що його підрізав обвинувачений. Свідок ОСОБА_15 , показання якого покладено в основу вироку, хоча самого моменту нанесення удару безпосередньо не бачили, проте він підтвердив, що ОСОБА_9 деякий час перебував у автомобілі «Нива» на задньому сидінні, не виходив, але згодом вийшов і щось з`ясовував з потерпілим за автомобілем «Нива». Після цього він помітив, що обвинувачений відійшов і щось шукає в салоні автомобіля «Нива», а через незначний проміжок часу ОСОБА_7 сказав, що «дід його підрізав».

Вище вказані свідки підтвердили, що обвинувачений перебував із потерпілим ОСОБА_29 , вони були поряд один біля одного, інші учасники подій знаходились дещо далі, а тому об`єктивно обвинувачений був єдиним, хто міг заподіяти потерпілому відповідні тілесні ушкодження.

Крім того, суд 1 інстанції перевірив версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_9 до злочину через те, що на момент отримання потерпілим поранення він знаходився в автомобілі «Нива» та обґрунтовано визнав її такою, що суперечить встановленим фактичним обставинам.

Сторона захисту звертає увагу на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , які підтвердили, що обвинувачений ОСОБА_9 протягом всього часу подій, які розглядаються, знаходився в автомобілі «Нива» та був у полі зору. Дійсно, такі показання вказані свідки надавали суду, однак вони спростовуються іншими доказами у їх сукупності.

Перевіряючи доводи сторони захисту про перебування обвинуваченого ОСОБА_9 в стані необхідної оборони колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Особливістю кримінального правопорушення, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, пов`язаного з нанесенням тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Враховуючи поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , який в ході конфлікту наніс удар колючо-ріжучим предметом по типу ножа у живіт потерпілого, що є життєво важливим органом, у відповідь на удар потерпілого ОСОБА_7 рукою в область обличчя обвинуваченого, колегія суддів вважає, що такі дії ОСОБА_9 є неспіврозмірними діям потерпілого, які ніяким чином не загрожували життю обвинуваченого, хоча і були неправомірними. В даному випадку відсутні підстави стверджувати, що обвинувачений сприймав дії потерпілого, як реальну загрозу суспільно небезпечного посягання на своє життя, при тому, що у потерпілого були відсутні будь-які знаряддя нападу, та перебував у стані необхідної оборони.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання захисника на те, що у обвинуваченого, його сина ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , та в автомобілі «Нива» ніяких ножів не було, оскільки стороною захисту не доведено, яким чином вони вказують на непричетність ОСОБА_9 до вчиненого злочину.

Доводи захисника про те, що речові докази у справі, на які посилається суд у вироку, не доводять факт вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_9 та не можуть бути доказом його причетності є безпідставними, оскільки дані докази є складовою усіх допустимих доказів та свідчать про вчинення кримінального правопорушення, при цьому вина обвинуваченого підтверджується іншими доказами в своїй сукупності.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду 1 інстанції про винуватість ОСОБА_9 є обґрунтованими, підстави для реабілітації обвинуваченого апеляційним судом не встановлені та такі відсутні.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений. Згідно зі ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.04.2023 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_9 - скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, закрити на підставі п. 5 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4