Справа № 166/508/22 Провадження №11-кп/802/96/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000065 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гірники, Ковельського району, Волинської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, одружений, раніше не судимий, працює водієм на Прип`ятській експлуатаційній дільниці Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 122 КК України, виправданий, за відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

В порядку ст. 100 КПК України вироком суду вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И В

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_9 28 травня 2022 року, о 07 год. 30 хв., на пасовищі у с. Гірники, Ковельського району, Волинської області, під час виниклого конфлікту, умисно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_7 чим заподіяв потерпілому тілесне ушкодження у виді перелому нижньої щелепи в ділянці обох кутів, яке за ступенем важкості відноситься до середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- прокурор оскаржує вирок через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалюючи вирок, судом не враховано та не надано належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 , показанням свідка ОСОБА_12 , даним протоколів слідчих експериментів від 25 та 26 червня 2022 року за участю обвинуваченого та потерпілого, висновку судово-медичної експертизи № 116 від 24 червня 2022 року, протоколу огляду відеозапису від 29 червня 2022 року. Вказує, що як в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, так і судового розгляду, обвинувачений не заперечував, що між ним та потерпілим мав місце конфлікт, в ході якого він наніс удар у нижню щелепу потерпілого. Спосіб та локалізацію нанесення тілесних ушкоджень, показав в ході проведеного із його участю слідчого експерименту. Також підтвердив той факт, що потерпілий ОСОБА_7 жодних дій по відношенню до нього, не вчиняв. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. Повторно дослідити визначений ним обсяг доказів;

- представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржений вирок незаконним, необґрунтованим, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону. Заперечує факт попередньо спланованого спільного умислу у потерпілого та свідка ОСОБА_12 на спричинення обвинуваченому тілесних ушкоджень. Зазначає про однаковість та послідовність їх показань в суді, які не узгоджуються із показаннями ОСОБА_9 , описує інший перебіг подій та вказує, що після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , обвинувачений попрямував до потерпілого та наніс йому лівою рукою удар кулаком у праву частині обличчя ОСОБА_7 , який жодних рухів, замахів у його сторону не здійснював, тобто реальної загрози для нього не представляв. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у межах санкції даної норми закону. Заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов задовольнити у повному об`ємі.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, потерпілого та його представника, які подані апеляційні скарги підтримали, просили задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які відносно їх задоволення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Оцінка доказів має здійснитись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 91 КПК України, окрім іншого, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Статтею 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їхню оцінку за критеріями, визначеними у зазначеній статті, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і в разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Частиною 2 ст. 36 КК України визначено, що кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Закріплене у ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації положення ч. 3 ст. 27 Конституції України про те, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Таким чином, стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

Суспільно небезпечне посягання на законні права, інтереси, життя і здоров`я людини, суспільні інтереси чи інтереси держави може викликати в особи, яка захищається, сильне душевне хвилювання. Якщо у такому стані вона не могла оцінювати відповідність заподіяної шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, її дії слід розцінювати як необхідну оборону.

Визначення стану необхідної оборони, у кожному конкретному випадку, повинно оцінюватися судом із урахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

За результатами розгляду матеріалів даного кримінального провадження, оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, через призму положень ст. 36 КК України.

У цьому кримінальному провадженні судом установлено, що 28 травня 2022 року між обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та його зятем ОСОБА_12 мав місце конфлікт.

Не визнаючи винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні, ОСОБА_9 у суді показав, що зазначені вище особи приїхали до нього вранці на пасовище, з приводу зробленого ним напередодні увечері зауваження дочці ОСОБА_7 , який у ході виниклої між ними словесної перепалки висловив йому погрозу, що вдарить, а ОСОБА_12 умисно наніс йому удар рукою у грудну клітку, який одночасно прийшовся і у нижню щелепу. Захищаючись, обвинувачений, у відповідь, теж наніс йому удар у обличчя, від якого ОСОБА_12 упав на землю, покотився і почав втікати. Коли обвинувачений обернувся, відразу побачив позаду себе ОСОБА_7 , який попередньо стояв від нього на відстані п`яти метрів та відчуваючи для себе потенційну небезпеку, наніс йому один удар рукою у праву ділянку обличчя. Після чого, конфлікт припинився, а ОСОБА_7 та ОСОБА_12 залишили місце події.

Тобто, безпосередніми очевидцями події, що мала місце 28 травня 2022 року, були лише вищевказані особи, присутності інших сторонніх осіб, установлено не було.

Свідок ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_7 , даючи показання у суді, не заперечували того, що були ініціаторами даної суперечки, і між ними та обвинуваченим виникла словесна перепалка, яка переросла у конфлікт, у ході якого перший штовхнув обвинуваченого ОСОБА_9 .

Зазначені обставини були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції в рамках кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 125 КК України, де за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_9 , вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 14 липня 2022 року, яким обвинуваченого виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, було скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Із дослідженого судом звукозапису установлено факт висловленої ОСОБА_7 погрози в адресу ОСОБА_9 , а також короткий проміжок тривалості конфлікту, близько однієї хвилини десяти секунд.

Аналіз цих фактичних даних свідчить, що заподіяння обвинуваченим ОСОБА_13 удару потерпілому, у цьому конкретному випадку, було обумовлене виключно метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів, будучи особою, яка діяла в умовах попередньо виниклого конфлікту, ініціатором якого було двоє осіб чоловічої статі. Зважаючи на висловлені, першочергово, ОСОБА_7 погрози, а також активні фізичні дії ОСОБА_12 по відношенню до обвинуваченого, динамічність подій та достатньо стислі часові рамки конфлікту, очевидне перебування ОСОБА_9 у стані сильного душевного хвилювання, дають підстави для висновку, що пусковим механізмом нанесення ним удару потерпілому, було не надання можливості ОСОБА_7 заподіяти шкоди його здоров`ю, а також неможливість оцінювати відповідність заподіяної шкоди небезпечності посягання.

Зважаючи на вищеописаний перебіг подій, поведінку їх учасників - ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_7 , оборона з боку обвинуваченого була своєчасною та необхідною, а сам ОСОБА_9 вступив у активну фазу цього конфлікту лише після висловлених у його адресу погроз та активних дій одного із учасників, поведінку яких обвинувачений, по відношенню до себе, цілком реально сприймав як загрозливу. Хоча сам ОСОБА_7 і не вчиняв будь-яких фізичних дій щодо обвинуваченого, про що вказують прокурор та потерпіла сторона, однак, у цьому конкретному випадку поведінку ОСОБА_9 по відношенню до нього не можна розглядати відособлено, без урахування усіх обставин вчиненого: поведінки нападників, спрямованості їх умислу, інтенсивності і характеру їх дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну, а також відсутності обставин вважати напад припиненим.

На переконання колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні є підстави констатувати, що ОСОБА_9 перебував у стані необхідної оборони, оскільки його дії: - вчинялися з метою захистити себе, так як поведінка інших учасників конфлікту ОСОБА_12 та ОСОБА_7 давала підстави побоюватися за своє здоров`я; - були своєчасними та необхідними, оскільки ОСОБА_9 миттєво відреагував на ситуацію та завдав удар потерпілому, який опинився безпосередньо позаду нього, після висловлених попередньо у його адресу погроз та активних дій іншого учасника конфлікту; - не може вважатися перевищенням меж необхідної оборони, оскільки ОСОБА_9 було завдане тілесне ушкодження середньої тяжкості, а не тяжке тілесне ушкодження, що є необхідним для кваліфікації дій особи у разі перевищення меж необхідної оборони.

Згідно із ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З огляду на вказану норму процесуального закону, колегією суддів обґрунтовано відмовлено стороні захисту у задоволенні клопотання про повторне дослідження ряду доказів (протоколів слідчих експериментів від 25 та 27 червня 2022 року, проведених із участю обвинуваченого та потерпілого, протокол предмету звукозапису від 29 червня 2022 року, висновок судово-медичної експертизи № 116 від 24 червня 2022 року), оскільки сторона обвинувачення не обґрунтувала, чому ці докази місцевий суд дослідив не повністю або з порушеннями.

Окрім того, на думку колегії суддів, зазначені вище докази не спростовують того факту, що по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_9 діяв в умовах необхідної оборони, а відтак не підтверджують обставин вчиненого, викладених у обвинувальному акті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оцінивши безпосередньо досліджені докази за правилами ст. 94 КПК України, у їх сукупності та взаємозв`язку, ураховуючи загальну засаду кримінального провадження - забезпечення доведеності вини (поза розумним сумнівом), обов`язки доказування, які за загальними правилами покладаються на слідчого, прокурора відповідно до ст. ст. 91, 92 КПК України, а також положення ч. 3 ст. 62 Конституції України про необхідність тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь, суд першої інстанції дійшов законного висновку про те, що у цьому кримінальному провадженні наявні обставини, що виключають кримінальну протиправність дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції правильно та достатньо повно установлено фактичні обставини справи, надано правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційні скаргипрокурора у кримінальному провадженні прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: