ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4820/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/864/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

12 квітня 2023 року до Запорізького апеляційного суду надійшло кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 з апеляційною скаргою останнього та з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року.

В обґрунтування клопотання засуджений ОСОБА_7 зазначив, що з моменту ухвалення судом оскаржуваного вироку та по теперішній час він перебуває на стаціонарному лікуванні, а тривала тяжка хвороба перешкодила йому своєчасно подати апеляційну скаргу, тому він пропустив строк для подачі апеляційної скарги з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та просили його задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаного клопотання з тих підстав, що поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження, які підтверджуються матеріалами справи, в клопотанні не наведено, перевіривши матеріали судового провадження в частині, що стосуються обставин, на які засуджений посилається в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення; для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений лише з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Таким чином, підставою для прийняття рішення про поновлення пропущеного строку можуть бути лише поважні причини його пропуску, під якими слід розуміти ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був присутнім у суді 22 січня 2020 року під час проголошення вироку у відношенні нього, йому було роз`яснено порядок і строки оскарження вироку (а.с. 14-15).

Таким чином для нього, як такого, що не перебував під вартою на час проголошення вироку суду, перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 23 січня 2020 року, а кінцевим строком для подачі апеляційної скарги було 21 лютого 2020 року.

Між тим, з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку ОСОБА_7 звернувся лише 11 квітня 2022 року, тобто через більш ніж 2 роки після його проголошення.

Як на підставу для поновлення строку апеляційного оскарження безпосередньо в клопотанні ОСОБА_7 посилається на те, що він перебуває на стаціонарному лікуванні, а тривала тяжка хвороба перешкодила йому своєчасно подати апеляційну скаргу, тому він пропустив строк для подачі апеляційної скарги з поважних причин.

Колегія суддів приходить до висновку, що наведені ОСОБА_7 підстави не є такими, що з об`єктивної причини перешкодили йому реалізувати у строк, передбачений законом, право на апеляційне оскарження, оскільки вказана підстава повністю спростовується матеріалами кримінального провадження.

Так, згідно витребуваних апеляційним судом за наведеним в апеляційній скарзі клопотанням засудженого з приводу його лікування відомостей, до стаціонарного відділення лікувального закладу він надійшов лише 28 січня 2021 року, тобто майже через рік після закінчення строку апеляційного оскарження вироку від 22 січня 2020 року.

Крім того, вказаний ОСОБА_7 факт наявності у нього тяжкого захворювання та перебування на лікуванні жодним чином не завадив йому 14 січня 2021 року бути присутнім під час розгляду судом першої інстанції питання про скасування звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року (а.с. 22-23), а також двічі звертатись до суду із заявами про перегляд цього вироку за нововиявленими обставинами (а.с. 24-25).

Слід також звернути увагу на те, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2021 року під час розгляду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_7 у період з 6 березня 2020 року по 11 квітня 2020 року систематично вичиняв адміністративні правопорушення, в тому числі, передбачені ст.ст. 126, 130 КУпАП.

Отже з матеріалів провадження вбачається що вже після набрання вироком законної сили засуджений вчиняв активні дії, які полягали в керуванні транспортним засобом, а відповідно не знаходився у такому стані здоров`я, який вимагав його стаціонарного лікування і відповідно був перешкодою для своєчасного оскарження вироку відносно нього.

З урахуванням наведеного доводи засудженого ОСОБА_7 колегія суддів оцінює критично, оскільки вони повністю спростовані матеріалами кримінального провадження, а інших об`єктивних причин, які дійсно перешкоджали йому вчасно подати апеляційну скаргу, не вказано.

За таких обставин, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить жодних доводів, які свідчать про поважність пропуску цього строку, оскільки ОСОБА_7 був присутнім у судовому засіданні, знав про постановлене судом першої інстанції рішення та мав реальну можливість реалізувати своє право на оскарження судового рішення в строк, передбачений кримінальним процесуальним законом.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 1 жовтня 2015 року №5-103кс15, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що поважні причини засудженим ОСОБА_7 не зазначені, з огляду на що, у відповідності до ст. 399 КПК України, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 399 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, із усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала засудженому ОСОБА_7 .

Копію ухвали разом з апеляційної скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати засудженому ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 320/4820/17