Справа № 717/900/23
УХВАЛА
23 червня 2023 року Кельменецький районний суд Чернівецької області у cкладі:
головуючого судді: ОСОБА_1
з участю секретаря: ОСОБА_2
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тернопіль, проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, механіка ТзОВ «ТЕХНОБУДАВТО», не судимого.
Сторони кримінального провадження:
прокурор: ОСОБА_4
обвинувачені: ОСОБА_3
ОСОБА_5
потерпілий: ОСОБА_6
захисники: ОСОБА_7
ОСОБА_8
представник потерпілого: ОСОБА_9
ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Із клопотання вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що будучи особою відповідальною за безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами, безпечне виконання робіт підвищеної небезпеки, безпечну експлуатацію машин і механізмів на підприємстві не дотримав вимог пунктів 2.1.1, 2.5.3, 2.7.3, 2.7.15, 2.7.16, 2.20.3 «Інструкції з охорони праці №24 для осіб, відповідальних за утримання вантажопідіймальних кранів в справному стані», яка затверджена наказом директора ТОВ «Технобудавто» ОСОБА_10 №2 від 12.03.2020; вимог пунктів 2.1, 2.2, 2.4, 2.8, 2.9 «Посадової інструкції механіка», що затверджена наказом директора ТОВ «Технобудавто» ОСОБА_10 №6 від 12.03.2020; вимог пунктів 6 (перерахування 3) глави 3 розділу 6, пункту 10 глави 3 розділу 6, пункту 7 глави 6 розділу 6, пункту 6 (перерахування 14, 15) глави 6 розділу 6, пунктів 43, 48 глави 3 розділу 6, пункту 2 глави 5 розділу 8 НПАОП 0.00-1.80-18 «Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання» затверджених наказом Міністерства соціальної політики України № 62 від 19.01.2018; вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці» (в частині відсутності дбання про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства), що спричинило загибель людини, за наступних обставин.
Так, 30.10.2020 машиністом крану ТОВ «Технобудавто» ОСОБА_5 , здійснювались вантажно-розвантажувальні роботи по переміщенню човнів із русла річки Дністер на берег на території бази-стоянки малих катерів «Маяк», в урочищі «Атаки», с. Дністрівка, Дністровського району (колишнього Кельменецького району), Чернівецької області, за допомогою стрілового самохідного крану на спеціальному шасі, моделі GMK4080-1 виробництва Deutsche GROVE GmbH Німеччина, 2006 року випуску, заводський номер № 9002195, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході проведення яких, після підйому катера «SeaLine 46» вагою 19 т, і встановлення його на стапелі, канат за допомогою якого здійснювалося переміщення човнів на берег було остаточно пошкоджено, (чисельна кількість розриву сталок), про що ОСОБА_5 неодноразово повідомляв замовник ОСОБА_6 . Обстеживши канат, кранівник вирішив скоротити його в місцях найбільшого пошкодження (було обрізано канат), при цьому було допущено обвивання вантажним канатом прижимної планки блоків поліспаста оголовка стріли, тобто відбулося задівання каната за елементи конструкції крана. Однак, ОСОБА_5 відповідних дій щодо усунення виявлених пошкоджень або припинення вказаних робіт не здійснив та продовжив виконання вантажно-розвантажувальних робіт із виявленими та очевидно вираженими пошкодженнями.
Зокрема, під час проведення робіт з підйому катера «Галіон 460», на якому в той час перебували люди, коли човен було піднято на висоту 1-1,5 М., носова частина катера була над берегом, стався розрив вантажного канату крана, траверса впала на верхню палубу, не завдавши пошкоджень ОСОБА_11 , при цьому рухаючись з висоти, гакова підвіска вагою 450 кг впала на металоконструкцію траверси і змістила човен в праву сторону до горизонталі, надавши траверсі пошкоджень у виді деформації стяжного поясу на величину 150 мм, відбившись від траверси, гакова підвіска впала у воду, а оскільки вона утримувала стропу, то спричинила рух траверси, яка травмувала ОСОБА_11 , який в той час стояв за штурвалом, внаслідок чого останньому спричинено тілесні ушкодження у виді перелому кісток тазу з ушкодженням внутрішніх органів, від яких останній помер.
Згідно із висновком експерта №809 від 01.12.2020 тілесні ушкодження, які ОСОБА_11 отримав 30.10.2020 внаслідок нещасного випадку, перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із настанням його смерті та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «Як небезпечні для життя». Смерть ОСОБА_11 настала від травматичного шоку, причиною розвитку якого послужили отримані при житті травми у вигляді закритого перелому кісток тазу з ушкодженням внутрішніх органів від яких останній помер.
Прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримала та вважає, що воно підлягає задоволенню.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечує щодо обрання щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_7 заперечує щодо обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання, суд вважає, що підозра у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.272 КК України є обґрунтованою. В матеріалах кримінального провадження наявні докази, які вказують на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 272 КК України ОСОБА_3 .
Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Згідно до ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Співставляючи доводи клопотання сторони обвинувачення з доводами сторони захисту, на предмет наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджується із доводами прокурора про його наявність, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 272 КК України. Санкція ч.2 ст. 272 КК України відносить цей злочин до тяжких, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, обвинувачений може переховуватися від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, суд вважає підтвердженою наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Суд вважає, що сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України. Разом з тим, суд вважає недоведеним існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме прокурором не доведено, що обвинувачений може незаконно впливати на іншого обвинуваченого, потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 178 КПК України та ґрунтуючись на досліджених матеріалах та поясненнях учасників провадження, суд врахує наступні обставини: 1) надані відомості свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину передбаченого ч.2 ст. 272 КК України; 2) злочин передбачений ч.2 ст.272 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років; 3) обвинувачений має сім`ю, 4) обвинувачений має постійне місце роботи; 5) раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, 6) відомості щодо застосування до нього раніше запобіжних заходів чи наявності повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення відсутні, 7) за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно.
Суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Суд вважає, що обставини справи свідчать про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобіганням ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме особистого зобов?язання.
Суд вважає, що особисте зобов?язання, з огляду на сукупність встановлених вище обставин, на даному етапі розгляду справи, зможе запобігти встановленим ризикам.
Суд також бере до уваги, що на території України відповідно до Указу Президента України №64 від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.
Зважаючи на такі обставини суд вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню і обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання.
На підставі наведеного, керуючись главою 18 КПК України, ст. ст. 177,178,331 КПК України, суд -
Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов?язання.
Зобов`язати ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до Кельменецького районного суду.
Зобов`язати ОСОБА_3 протягом двох місяців з дня винесення цієї ухвали виконувати наступні обов`язки:
1) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або роботи;
2) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби свій паспорт для виїзду за кордон.
Роз?яснити ОСОБА_3 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: