ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/458/23 Справа № 711/1999/22 Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000186 за апеляційною скаргою представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ладижинка Уманського району Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь:

- держави процесуальні витрати за залучення експертів в загальній сумі 4118,88 грн.;

- Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області витрати, понесені КНП «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_9 в сумі 18270,43 грн.

Ухвалено стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 78000 грн. та витрати на поховання 11943 грн., а всього 89943 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2023 ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04.02.2022 року близько 20-45 години, перебуваючи поблизу магазину «Світанок», розташованому по вул. Шкільній, 1 в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області, здійснив посадку трьох пасажирів без мотошоломів на транспортний засіб, що перебував у його користуванні, не маючи при цьому посвідчення водія на право керування ним, а саме на самостійно переобладнаний, не зареєстрований в уповноваженому органі МВС мотоцикл «МТ-10», без номерного знаку, експлуатація якого згідно висновку експерта № СЕ- 19/124-22/1770-ІТ від 21.03.2022 у зв`язку з перебуванням в непрацездатному стані робочої гальмівної системи переднього колеса заборонялася, та у якому відсутні обладнані місця, призначені для перевезення, а саме сидіння пасажирів: ОСОБА_11 і ОСОБА_9 - на прикріплену до правої бокової частини мотоциклу самостійно виготовлену конструкцію у вигляді дерев`яних дошок та колеса з крилом, ОСОБА_12 - позаду себе, після чого, ОСОБА_8 порушуючи вимоги п.п. 2.1 а), 2.9 в) 2.3 б), 2.3 г), 21.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, розпочав та здійснював рух керованим ним вказаним транспортним засобом по проїзній частині вул. Шкільна в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області з розміщеним у зазначеному порядку пасажирами, та відповідно їх перевезення.

Під час руху мотоциклу «МТ-10» під керуванням ОСОБА_8 , він, діючи необережно, близько 20-46 години допустив падіння пасажира ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проїзну частину по вул. Шкільній в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області з приєднаної до мотоциклу саморобної конструкції, в результаті чого відбулося травмування пасажира ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 04.02.2022 з місця події доставлено до КНП «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради, де він ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок тілесних ушкоджень помер.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «МТ-10» без номерного знаку, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/051 від 18.03.2022, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток склепіння та основи черепа, крововиливів над та під твердими та під м`якими мозковими оболонками: субдуральної гематоми в скронево-потиличній ділянці справа, епідуральної гематоми лівої скронево-тімяної частки, пневмоцефалії, поперечної і аксіальної дислокації мозку (клінічно), забою-розміщення головного мозку, що в своєму перебігу ускладнилась, травматичним набряком-набуханням головного мозку. Вказані ушкодження утворилися в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові про призначення експертизи (ДТП 04.02.2022 р.), і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вищевказані тілесні ушкодження виявлені при судово-медичній експертизі у ОСОБА_9 знаходяться в прямому причинному зв`язку з (ДТП 04.02.2022 р.) та настанням його смерті.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-22/1747-ІТ від 21.03.2022 водій мотоцикла «МТ-10» ОСОБА_8 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог п.21.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, та в його діях вбачаються невідповідності вимогам п.21.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вироком суду, представник цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвокат ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати вирок суду в частині вирішеного цивільного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України та відмовити у задоволенні позову, зупинити виконання вироку в частині вирішення цивільного позову.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що при вирішення цивільного позову судом було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права та встановлено обставини, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої щодо стягнення моральної школи з МТСБУ, суд першої інстанції послався на норму Закону, передбачену п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV у власному трактування без зазначення виключень.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г», «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду , заподіяну смертю фізичної особи. Її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

МТСБУ відшкодовує моральну шкоду виключно на підставі звернення потерпілих у разі настання випадку, що є підставою для проведення регламентної виплати, передбачених підпунктами «г», «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону.

Норми ст. 27 Закону № 1961- IV відносно МТСБУ є відсилочними, потерпіла у даній справі не є тією особою, яка має право на отримання відшкодування моральної шкоди, передбаченої ст. 27 Закону № 1961- IV, у зв`язку з тим, що вона звертається на підставі підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, який не включений, як підстава, передбачена п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, для МТСБУ здійснювати відшкодування моральної шкоди.

Тому у МТСБУ відсутні підстави відшкодовувати моральну шкоду у разі звернення з заявами про виплату страхового відшкодування, передбаченої п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IVна підставі підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV та на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Стосовно відшкодування матеріальної шкоди апелянт вказує на те, що цивільний позов потерпілої в частині стягнення витрат на поминальний обід в день поховання не підлягає до задоволення, оскільки проведення поминального обіду не охоплюється поняттям поховання в розумінні положень діючого законодавства.

На підтвердження витрат на поховання, потерпілою було надано довідку від салону ритуальних послуг «Скорбота», квитанція до прибуткового касового ордеру № 80, які не відповідають положенням Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму та зміст розрахункових документів, який затверджено наказом від 21.01.2016 № 13 Міністерства фінансів України та не може прийматися судом, як доказ проведення оплати потерпілим на рахунок Фізичних осіб-підприємців.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка у вирішенні апеляційної скарги поклалася на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам вирок суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок місцевого суду оскаржено представником цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвокатом ОСОБА_14 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , тому апеляційний суд не переглядає вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_8 , кваліфікації його та призначеного покарання.

Доводи представника цивільного відповідача - адвоката ОСОБА_7 про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_10 до МТСБУ було заявлено цивільний позов про стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 78000 грн., витрати на поховання - 19288 грн. та витрати на лікування - 15826,2 грн., а всього на загальну суму 1132114,2 грн.

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2023 цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з МТСБУ на її користь моральну шкоду в сумі 78000 грн. та витрати на поховання в сумі 11943 грн.

Задовольняючи цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції встановивши, що керований ОСОБА_8 транспортний засіб, не зареєстрований на території України, послався в тому числі на ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, яка визначає випадки , коли МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує завдану шкоду, та на п. 27.3 ст. 27 вказаного Закону, який визначає випадки, коли страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи.

Разом з тим судом першої інстанції залишено поза увагою те, що п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV є відсилочною нормою та визначає конкретні випадки, коли страховик відшкодовує моральну шкоду.

Так п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи,…

Пункт 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, з поміж інших:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди , заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майна, яке знаходиться в такому транспортному засобі;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Підпункт «в» пункту 41.2. ст. 41 Закону № 1961-IV визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена карта», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України.

Аналізуючи вказані норми Закону, колегія суддів вважає, що потерпіла ОСОБА_10 не є тією особою, яка має право на отримання відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону № 1961-IV, у зв`язку з тим, що вона звернулася з цивільним позовом до МТСБУ в порядку підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, який не включений, як підстава, передбачена п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, для МТСБУ для здійснення відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин вирок суду, в порядку ст. 408 КПК України, підлягає зміні в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди, шляхом відмови в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до МТСБУ про стягнення моральної шкоди в сумі 78000 грн.

Доводи адвоката ОСОБА_13 про безпідставне стягнення з МТСБУ на користь потерпілої витрат на поминальний обід є безпідставними, оскільки суперечать вироку суду, згідно якого, на користь потерпілої ОСОБА_10 з МТСБУ було стягнуто витрати на поховання, а саме ритуальні послуги, в сумі 11943 грн., до вказаної суми витрати на поминальний обід не були включені.

Твердження адвоката ОСОБА_13 про те, що надані потерпілою ОСОБА_10 документи на підтвердження понесених нею витрат на поховання сина, за формою не відповідають положенням Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму та зміст розрахункових документів, який затверджено наказом від 21.01.2016 № 13 Міністерства фінансів України та не можуть прийматися судом як докази, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі докази можуть бути письмовими, речовими і електронними.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 на підтвердження майнової шкоди, пов`язаної з витратами на поховання надала копію довідки салону ритуальних послуг «Скорбота» від 12.02.2022 про те, що вона оплатила ритуальні послуги на поховання сина в сумі 10115 грн. та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 80 від 14.02.2022 (ритуальні послуги авто).

Розглядаючи цивільний позов потерпілої, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані документи є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами для задоволення цивільного позову та стягнення з МТСБУ витрат на поховання.

Те, що довідка Салону ритуальних послуг за своєю формою не відповідає положенням Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму та зміст розрахункових документів, який затверджено наказом від 21.01.2016 № 13 Міністерства фінансів України, не може бути підставою для неприйняття її судом як доказу, оскільки дана довідка містить необхідні реквізити (назва підприємства, адреса, ідентифікаційний код, відомості про сплату коштів, дату та підпис уповноваженої особи), більш того оцінюючи даний доказ щодо його належності суд бере до уваги не форму документа, а інформацію, яка в ньому зазначена - предмет доказування, в даному випадку предметом доказування є витрати на поховання, факт того, що потерпіла ОСОБА_10 понесла майнову шкоду на поховання сина (ритуальні послуги) учасниками судового провадження не оспорюється та в колегії суддів сумнівів не викликає.

Колегія суддів вважає, що невідповідність довідки Салону ритуальних послуг «Скорбота» вимогам розрахункового документу не може слугувати підставою для відмови в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 .

Щодо копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 80 від 14.02.2022, яка на думку апелянта також не відповідає вимогам Закону, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Закон України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 1. Розділу 1 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 (далі - Положення №13), положення розроблено відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148.

Підпунктом 10 пункту 3 вказаного Положення визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що надана потерпілою ОСОБА_10 копія квитанції до прибуткового касового ордера № 80 від 14.02.2023 є розрахунковим документом та відповідає додатку 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (пункт 25 розділу ІІІ).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково, змінити вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 моральної шкоди та відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення моральної шкоди в сумі 78000 грн.

В решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року - залишити без змін.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 моральної шкоди.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення моральної шкоди в сумі 78000 грн. - відмовити.

В решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді