номер провадження 1-кп/570/276/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів

головуючої судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

провівши в залі суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0000025 по обвинуваченню

ОСОБА_14 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_15 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_16 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_8 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_17 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_9 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_18 за ч.2 ст.307 КК України,

та ОСОБА_19 , в частині обвинувачення якого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255-2, ч.5 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю цього обвинуваченого, -

в с т а н о в и в :

Прокурором ОСОБА_20 до Рівненського районного суду Рівненської області 22.08.2023 року були подані клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кожному окремо, запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених, які зможуть забезпечити виконання ними покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, окрім як тримання під вартою неможливе.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_9 прокурор вказує, що ризики, які слідчий суддя враховував при обранні та продовженні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, переховування від суду підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_9 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. З матеріалів досудового розслідування відомо, що обвинувачений проживає на значній відстані від місця знаходження суду (м. Слов`янськ Донецької області), в місці його проживання ідуть бойові дії. Вказані обставини свідчать про високий ризик переховування обвинуваченого від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_9 обвинувачується у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, легальних доходів немає, що створює передумови для продовження злочинної діяльності з метою отримання доходів.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вказує, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. У відповідності до ст. 177 КПК України зазначає обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_7 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність переховування від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_7 має непогашені судимості. Будучи неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів на шлях виправлення не став, а навпаки відбуваючи покарання, продовжив вчинення умисних особливо тяжких злочинів.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор вказує, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зникли та не зменшилися. У відповідності до ст. 177 КПК України зазначає обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_8 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_8 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність переховування від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Незважаючи на притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів на шлях виправлення не став, а навпаки вчинив нові умисні особливо тяжкі злочини.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор вказує, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зменшилися. У відповідності до ст. 177 КПК України зазначає обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_6 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_6 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність переховування від суду. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_6 має непогашені судимості. Будучи неодноразово раніше судимий за вчинення умисних злочинів на шлях виправлення не став, а навпаки, відбуваючи покарання, продовжив вчинення умисних особливо тяжких злочинів.

Відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України суд під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання про продовження запобіжних заходів обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_13 у підготовчому судовому засіданні підтримали письмове заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в якому просять змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем реєстрації обвинуваченого АДРЕСА_1 . Вказують, що прокурором не доведено та не надано до суду конкретних доказів, фактів, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими його посилання на наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор лише припускає настання можливих ризиків. Проте цього лише припущення про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення про застосування (продовження) запобіжного заходу (ч.2 ст.177 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_12 у підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи про необґрунтованість клопотання та відсутністю підстав вважати, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є визначальним. Прокурор у клопотанні лише безпідставно констатує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, однак належними доказами його не обґрунтовує.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 у підготовчому судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зменшилися. Належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який згідно характеристики ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» зарекомендував себе посередньо, може забезпечити більш м`який запобіжний захід домашній арешт за місцем його реєстрації у АДРЕСА_2 та можливість безперешкодно дістатися до суду у разі потреби.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, вважаючи його необгрунтованим. Вказують на дивні факти визначення прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаючи відсутньою можливість прокурором самостійно їх визначати. Просять змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт за місцем його проживання.

Заслухавши думку учасників процесу, беручи до уваги положення процесуального закону щодо цілей і мети запобіжного заходу у даному конкретному випадку суд відхилив такі аргументи кожного з обвинувачених та їх захисників, як такі, що не переважують вимог громадського інтересу щодо забезпечення завдань кримінального провадження. Обвинуваченими не були надані докази щодо наявності міцних соціальних зв`язків, наявності житла для проживання у м.Рівне.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Частинами 1, 3 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як вбачається з ухвали Рівненського районного суду від 12.07.2023 року, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 закінчується 09.09.2023 року.

Як вбачається з ухвали Рівненського районного суду від 18.07.2023 року, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 закінчується 15.09.2023 р.

Наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачені обов`язково здійснюватимуть переховування, однак достатньо встановити, що вони мають реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та суворість покарання за їх вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є особливо тяжкими.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тому, на думку колегії суддів, ризики переховування обвинувачених від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, існують під час судового провадження. Колегія суддів вважає, що такі ризики є реальними. Обвинувачені на даному етапі мають можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

На той факт, що обвинувачені будуть переховуватися від суду вказує те, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачені намагатимуться уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Крім того, колегія суддів бере до уваги введений в країні з 24.02.2022 воєнний стан в зв`язку із військовою агресією рф проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Колегія суддів враховує дані про осіб обвинувачених (кожного окремо), які є особами молодого віку, працездатними, мають непогашені судимості, крім ОСОБА_9 , який є несудимим, обвинувачується у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів, легальних доходів немає, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, та обставини, встановлені під час його розгляду, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачені зможуть переховуватися від суду.

Також, аналізуючи зміст заявлених прокурором клопотань, суд визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який був підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених не зменшився і на даний час.

Колегія суддів вважає, що клопотання підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких; за вчинення яких передбачено максимальну міру покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі; дії обвинувачених являють підвищену суспільну небезпеку, вони можуть переховуватися від суду; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Окрім того, у п.36 справи ЄСПЛ «Москаленко проти України» (Заява№ 37466/04) від 20 травня 2010 року, зазначено, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відтак, суд не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не існує, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Щодо заперечень захисника ОСОБА_11 про можливість самостійно визначати прокурором нові ризики у клопотанні про продовження запобіжного заходу, то слід вказати, що у п.1 ч.3 ст.199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року №459/3502/19 визначено рівність між термінами «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу». Суд у вказаній постанові роз`яснив, що відповідно до ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених у розд.ІІ цього кодексу. У вказаному розділі передбачено в тому числі й порядок подання, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Тому, з огляду на вказане та з метою запобігання вище переліченим ризикам і дотримання обвинуваченими належної процесуальної поведінки, клопотання прокурора слід задоволити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 раніше обрані судом запобіжні заходи у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Враховуючи положення статті 183 КПК України та з урахуванням застережень, що містяться в п.5 ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначати при постановленні ухвали розміру застави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо обрання альтернативного запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_20 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задоволити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Черкаси, громадянину України, раніше судимому, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28.10.2023 року, без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Ківерці Волинської області, громадянину України, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28.10.2023 р., без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Луцьк, Волинської області, громадянину України, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28.10.2023 року, без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю Російської Федерації, громадянину України, раніше не судимому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28.10.2023 р., без визначення розміру застави.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 14 год. 00 хв. 01.09.2023 р.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3