У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новопетрівка Снігурівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. ч. 2, 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000058.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.09.2023 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник вважає, що ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що висновки слідчого судді про необхідність обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, а підозра у вчиненні останнім інкримінованих йому кримінальних правопорушень є необґрунтованою.

На думку апелянта, слідчий суддя не прийняв до уваги того, що майнова шкода відсутня, ОСОБА_5 на час оголошення йому підозри був неповнолітнім, проживає у цивільному шлюбі, цивільна дружина вагітна, має статус тимчасово переміщеної особи, є студентом, має постійний дохід у вигляді стипендії.

Апелянт вважає, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не доведені, оскільки ризик переховування від слідства та суду є безпідставним, а ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків спростовується тим, що потерпілий ОСОБА_8 помер, потерпілий ОСОБА_9 претензій майнового характеру до підозрюваного не має, а показання свідків не підтверджують причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000058, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. ч. 2, 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ніч з 05 на 06 лютого 2022 року, точного часу не встановлено, у ОСОБА_10 з ОСОБА_5 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння в с. Афанасіївка Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, виник злочинний корисливий умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний протиправний намір, направлений на викрадення чужого майна, діючи повторно, ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , прийшли до домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , де, діючи узгоджено, через паркан, проникли на територію двору вказаного домоволодіння. ОСОБА_10 ногою вибив вхідні двері будинку, які були зачинені зсередини на металевий засув, спільно з ОСОБА_5 проник до приміщення будинку, у якому відпочивали ОСОБА_9 та його батько ОСОБА_8 , який є особою похилого віку. В приміщенні спальної кімнати будинку, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 стали вимагати у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 передати їм заощаджені грошові кошти. Побоюючись можливого застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , ОСОБА_9 віддав грошові кошти в сумі 700 грн. Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 наказали потерпілим не виходити зі спальної кімнати, повернулись до зали, де в приміщенні зали в шафі виявили грошові кошти в сумі 50 000 грн., які відкрито повторно викрали.

Викраденими грошовими коштами ОСОБА_10 та ОСОБА_5 розпорядились за власним розсудом, чим спричинили потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 50 700 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В ніч з 08 на 09 лютого 2022 року, точного часу не встановлено, у ОСОБА_10 з ОСОБА_5 , які перебували в с. Афанасіївка Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, повторно виник злочинний корисливий умисел, направлений на викрадення майна ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний протиправний намір, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 прийшли до домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , де діючи узгоджено, через паркан, проникли на територію двору, після чого, через незамкнені вхідні двері проникли до приміщення вказаного будинку. Перебуваючи у приміщенні будинку, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_5 з шафи, розташованої у великій кімнаті (залі), таємно повторно викрали грошові кошти в сумі 7 000 грн., належні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Викраденими грошовими коштами ОСОБА_10 та ОСОБА_5 розпорядились за власним розсудом, чим спричинили потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 7 000 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В ніч з 16 на 17 лютого 2022 року, точного часу не встановлено, у ОСОБА_10 з ОСОБА_5 , які перебували в с. Афанасіївка Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, повторно виник злочинний корисливий умисел, направлений на викрадення майна ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний протиправний намір, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 прийшли до домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , де діючи узгоджено, через паркан проникли на територію двору, після чого з будинку викликали ОСОБА_9 та висловили вимогу передати їм наявне у потерпілого пальне (бензин).

ОСОБА_9 , побоюючись ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , які попередньо в нічний час відкрито викрали у нього грошові кошти, та мали кількісну та фізичну перевагу, з приміщення гаражу, розташованого на території домоволодіння, видав металеву каністру сріблястого кольору об`ємом 10 літрів, наповнену бензином марки А-92, яку ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_5 відкрито повторно викрали.

Викраденим майном ОСОБА_10 та ОСОБА_5 розпорядились за власним розсудом, чим завдали потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 800 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В ніч з 17 на 18 лютого 2022 року, точного часу не встановлено, у ОСОБА_10 з ОСОБА_5 , які перебували в с. Афанасіївка Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, повторно виник злочинний корисливий умисел, направлений на викрадення майна ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний протиправний намір, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 прийшли до домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , де діючи узгоджено, через паркан проникли на територію двору вказаного домоволодіння. Через незамкнені вхідні двері будинку, ОСОБА_10 з ОСОБА_5 проникли до приміщення будинку, у якому відпочивали ОСОБА_9 та його батько ОСОБА_8 , який є особою похилого віку. В приміщенні спальної кімнати будинку, ОСОБА_10 з ОСОБА_5 стали вимагати у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 передати їм заощаджені грошові кошти. У відповідь на повідомлення потерпілих про відсутність грошових коштів, ОСОБА_10 , з метою примусити потерпілих виконати його вимогу, кулаками та ногами наніс численні удари в область обличчя та тулуба потерпілих, спричинивши їм садна та синці на обличчі та руках, які є легкими тілесними ушкодженнями. При цьому ОСОБА_10 у приміщенні будинку взяв кухонний ніж, та приставляючи його почергово до шиї обох потерпілих, став погрожувати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , який є особою похилого віку, застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я, у тому числі їх вбивством. Дані погрози потерпілі сприймали, як реальні.

У зв`язку з недосягненням мети заволодіння коштами, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , не бажаючи відмовлятись від реалізації свого протиправного умислу, вирішили заволодіти іншим майном потерпілих автомобілем ВАЗ 21061, який належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи вказаний протиправний умисел, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , продовжуючи висловлювати погрози застосування фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого та погрози знищення майна (підпал автомобіля), стали вимагати у ОСОБА_9 передати їм ключі від належного останньому автомобіля марки ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 . Побоюючись реалізації погроз ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , на вимогу останніх, ОСОБА_9 вимушено віддав нападникам ключі від вказаного автомобіля та відчинив ворота приміщення гаражу, розташованого на території його домоволодіння. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_5 почергово сідаючи за кермо належного ОСОБА_9 автомобіля, виїхали з двору, тобто повторно незаконно заволоділи транспортним засобом ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним на праві власності ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

19.02.2022 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України та 21.02.2022 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. ч. 2, 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.

27.02.2023 р. у зв`язку з початком збройної агресії РФ проти України постановою слідчого досудове розслідування кримінального провадження зупинене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

19.03.2022 р. військами РФ тимчасово окуповано територію Горохівської сільської територіальної громади, Широківської сільської та Снігурівської міської територіальних громад, включно з м. Снігурівка Баштанського району Миколаївської області, де проводились активні бойові дії, кримінальне провадження було втрачене.

У зв`язку з внесенням змін до КПК України, щодо підстав зупинення досудового розслідування, постановою прокурора від 02.05.2022 р. досудове розслідування у даному кримінальному провадженні відновлене та в той же день зупинене на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Після проведення інвентаризації, матеріали кримінального провадження знайдені, а також встановлене місцезнаходження підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_5

24.07.2023 р. постановою слідчого досудове розслідування вказаного кримінального провадження відновлене.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні ряду тяжких злочинів та одного особливо тяжкого злочину, наявні ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду тяжких злочинів та одного особливо тяжкого злочину, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. ч. 2, 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема, дані протоколів огляду місця події від 18.02.2023 р., обшуку від 19.02.2023 р., слідчого експерименту від 18.02.2022 р. за участю потерпілого ОСОБА_9 , допиту потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновків експертів № № 24, 23 від 18.02.2022 р. та інші долучені матеріали, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у повідомленні про підозру, а тому доводи захисника про відсутність обґрунтованої підозри є безпідставними.

При цьому, на даному етапі провадження апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 р. суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні трьох тяжких злочинах та одному особливо тяжкому злочині, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, не працює, за місцем мешкання характеризується негативно.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що відповідно обставин інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, вони вчиненні із застосуванням насильства, при цьому підозрюваний знайомий зі свідками та потерпілим та обізнаний про їх місце мешкання, а відтак ризик незаконного впливу на них має місце.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то з урахуванням даних про особу підозрюваного, який раніше судимий, за вчинення умисного корисливого злочину, кількості кримінальних правопорушень, які вчинялись через невеликі проміжки часу, зокрема 05.02.2023 р., 08.02.2023 р., 16.02.2023 р. та 17.08.2023 р., ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є доведеним.

Отже, доводи захисника про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить захисник, не забезпечить на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Доводи захисника про те, що потерпілий не має претензій до підозрюваного, то ця обставина, якщо і має місце, проте, в даному випадку не може бути врахована, оскільки кримінальне провадження, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень не відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, а відтак позиція потерпілого, в даному випадку, істотно не впливає на можливість застосування чи не застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного.

Наявність у підозрюваного постійного місця мешкання та певних соціальних зв`язків не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, і, як наслідок, скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3