КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/1172/21 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2726/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, українку, уродженку м. Києва, з вищою освітою, яка перебуває в цивільному шлюбі, офіційно не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і призначеноїй покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона на протязі 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Згідно вироку ОСОБА_7 умисно заподіяла працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків за таких обставин. 31.10.2020 року ОСОБА_9 , відповідно до наказу НПУ ДПП №954 о/с від 06.12.2019 року - працівник правоохоронного органу, інспектор управління патрульної поліції у місті Києві, роти №6 батальйону №3 полку №1 (з обслуговування правого берега), лейтенант поліції (спеціальний жетон №0164406), ніс службу у складі патруля «Рубін 0902» разом з напарницею - поліцейською ОСОБА_10 , молодшим лейтенантом поліції (спеціальний жетон №0176810), на території Солом`янського району міста Києва. Приблизно о 23:28 годині, 31.10.2020 року, ОСОБА_9 , спільно з напарником - поліцейським ОСОБА_10 , отримав повідомлення про адміністративне правопорушення, а саме про порушення тиші в нічний час в під`їзді №3, який знаходиться за адресою: м. Київ, бул. В. Гавела, 83-Г. Прибувши за вказаною адресою, працівники поліції піднялись на 5-тий поверх зазначеного будинку та помітили раніше їм невідомих жінок, одна з яких представилась як ОСОБА_7 . Під час спілкування поліцейські ОСОБА_9 та ОСОБА_10 представилися працівниками поліції, були одягнені в формений одяг та виявили, що ОСОБА_7 явно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, при цьому зробили зауваження за куріння в публічному місці, нецензурну лайку та порушення тиші, попередивши ОСОБА_7 про адміністративну відповідальність, передбачену ст.173 КУпАП, за вчинення, дрібного хуліганства та ст. 175-1 КУпАП, за куріння в заборонених місцях, на що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перед нею працівники правоохоронного органу - поліції, відреагувала неадекватно, розпочала висловлюватись у бік працівників патрульної поліції нецензурною лайкою та продовжувала вчиняти адміністративні правопорушення. В результаті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 затримали ОСОБА_7 , помістивши її на заднє сидіння свого службового автомобіля марки «Тоуоtа», державний номерний знак « НОМЕР_1 », попередньо одягнувши на останню кайданки в положенні рук спереду. Далі, ОСОБА_7 , сидячи на задньому сидінні зазначеного службового автомобіля, розпочала бити по склу дверей металевими кайданками, після чого, її було виведено з автомобіля, щоб змінити положення рук в кайданках з переду на зад, де спершу було знято кайданки з лівої руки. В цей момент, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень патрульному поліцейському ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, не реагуючи на неодноразові зауваження, поводячи себе зухвало, ОСОБА_7 , на прохання припинити протиправні дії, не відреагувала, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 перебуває при виконанні службових обов`язків, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, розвернувшись обличчям до останнього, нанесла йому один удар нігтями лівої руки в праву частину обличчя. Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз №042-1696-2020 від 10.12.2020 року, ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді садна в надбрівній ділянці справа (в проекції тіла брови) з переходом на верхню повіку правого ока (в проекцію внутрішнього кута); садно в ділянці зовнішнього кута правого ока з переходом у скроневу ділянку до межі росту волосся. Вказані тілесні ушкодження, за ступенем тяжкості, відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Захисник обвинуваченої, не погоджуючись із вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій з урахуванням доповнень просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження. Просить дослідити копію висновку експертного дослідження № 03-984-2020 від 05.11.2020 року, копію клопотання слідчому про збирання та доручення доказів. Всупереч проханню захисника та обвинуваченої ці докази не були досліджені судом першої інстанції. Просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, докази направлення апеляційної скарги, докази направлення адвокатського запиту про надання можливості ознайомитися з речовими доказами, просить долучити до матеріалів копію рапорту потерпілого, яка була отримана обвинуваченою в порядку ст.. 290 КПК України. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вина ОСОБА_7 не була доведена зібраними доказами. Зокрема не доведено умисел обвинуваченої. Суд посилався на постанову Пленуму ВСУ в частині висновків про спрямованість умислу при заподіянні тяжких тілесних ушкоджень та під час вбивства. Однак вказана постанова не застосовується для встановлення умислу особи, обвинуваченої за ч. 2 ст. 345 КК України. Вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Для суб`єктивної сторони даного злочину характерний прямий умисел поєднаний зі спеціальним мотивом. Судом не вказано нічого щодо встановлення саме прямого умислу. Пояснення обвинуваченої про те, що завдання ушкоджень працівнику поліції носило спонтанний, рефлекторний характер, виникло через біль, спричинений зміною положення рук та кайданок, нічим не спростовані. На відео, що надано свідком ОСОБА_11 вбачається, що працівники поліції неодноразово змінювали положення кайданок на руках, підіймали обвинуваченій високо руки, чим завдали їй фізичного болю. Вчинення легких тілесних ушкоджень обвинуваченою внаслідок непрямого умислу взагалі не досліджувалося судом. Наявність непрямого умислу виключає вину за ч. 2 ст. 345 КК України. Вказує, що у обвинувачений взагалі був відсутній мотив, зважаючи, що свідок ОСОБА_10 завдавала удари в голову обвинуваченій. Суд взагалі не досліджував висновок експертного дослідження № 03-984-2020 від 05.11.2020 року з огляду на відмову слідчого у долученні такого висновку до матеріалів кримінального провадження. Потерпілим та свідком ОСОБА_10 було неправомірно і незаконно застосовано грубу фізичну силу. Посилається на неповноту судового розгляду. Свідок ОСОБА_10 погрожувала обвинуваченій та обіцяла її покарати. Обвинувачена не була обізнана про причини її затримання та причини застосування до неї кайданок, що пояснює її поведінку. Події, що досліджувалися мали місце біля та в 3 під`їзді будинку, тоді як відповідно до протоколу ОМП від 01.11.2020 року та фото таблиці до нього оглядався під`їзд № 1 цього будинку. Слідчий ОСОБА_12 , який оглядав місце події не входить до групи слідчих у кримінальному провадженні. Таким чином, у слідчого були відсутні повноваження для проведення слідчих дій. Протокол огляду місця події та фото таблиця підписані різними слідчими. Фототаблиці до протоколу не оформлені належним чином. Вказані докази не можуть бути визнані допустимими. Вказує, що рапорт ОСОБА_9 , де зазначено що він затримував ОСОБА_7 о 23.55 годині 31.10.2020 року по 02.45 годину 01.11.2020 року, містить недостовірну інформацію, оскільки з відеозапису з нагрудних камер вбачається, що затримання обвинуваченої почалося з 00.08 години 01.11.2020 року. В протоколі затримання вказано, що обвинувачено було затримано іншим працівником поліції ОСОБА_13 . В протоколі затримання вказаний різний час затримання та адреси затримання. Фактично моментом затримання є 00.08. година 01.1.2020 року. Здійснюючи огляд відеозаписів, вбачається, що факт нанесення тілесних ушкоджень працівнику поліції міг бути пізніше 00.17 години, оскільки це остання хвилина відеозаписів, на яких відсутня подія завдання тілесних ушкоджень. Судом не встановлено момент та час затримання, що призвело до не встановлення часу вчинення злочину. Таким чином, вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. У протоколі затримання не зазначено як учасника ОСОБА_14 , який здійснював обшуку затриманої. При складанні протоколу допущені порушення ст.. 104 КПК України. Відповідно до висновку експерта № 042-1696-2020 від 10.12.2020 року садна, отримані внаслідок дії тупого предмета. При цьому без жодної вказівки щодо подряпин, що зазначив суд. Захисник зазначає, що потерпілий та свідок ОСОБА_10 надавали свої пояснення та вказували на спричинення саме подряпин, що не підтверджується висновком експертизи, тому їх пояснення є неправдивими та недостовірними. Вказує, що потерпілий звернувся за медичною допомогою саме 31.10.2020 року, що не відповідає матеріалам справи, оскільки з аналізу відеозаписів вбачається, що тілесні ушкодження могли бути нанесені тільки 01.11.2020 року, а не 31.10.2020 року. Довідка № 601, видана черговим лікарем, датована 31.10.2020 року, а не 01.11.2020 роком. Таким чином пояснення потерпілого та свідка ОСОБА_10 не були належним чином досліджені судом першої інстанції. Дані медичної документації потерпілого за результатами огляду лікаря 31.10.2020 року та висновок експерта від 10.12.2020 року містять недостовірну інформацію. У висновку експерта вказано про нанесення потерпілому саден тупим предметом, а ОСОБА_7 обвинувачується саме у нанесенні подряпин нігтями, тому причинно-наслідковий зв`язок в даному випадку відсутній. Суд вийшов за межі обвинувального акту, встановивши наявність обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Докази перебування в такому стані відсутні. Крім того, двічі було проведено огляд за допомогою приладу Драгер та результат був негативний. Під час проведення слідчих експериментів з потерпілим та свідок були залучені одні і ті ж поняті, що викликає сумнів в їх незалежності т заінтересованості. Крім того, протоколи підписані невідомою особою ОСОБА_15 , але хто ця особа та з яких підстав він підписував протокол невідомо, що свідчить про недопустимість цих доказів. Вказує на розбіжності в цих протоколах. Висловлює сумніви щодо знаходження обвинуваченої в момент зміни положення кайданків. Вважає, що при проведенні цих слідчих експериментів мала бути присутня обвинувачена із захисником.

В доповненнях адвокат звертає увагу на зміст рапорту потерпілого від 01.11.2020 який є в матеріалах справи, який має допис, що не містить рапорт, який був наданий обвинуваченій в порядку ст.. 290 КПК України. Таким чином цей рапорт не можна вважати допустимим доказом, суд не мав допустити відомості, що містять в рапорті, як доказ. Вказане свідчить про порушення права особи на захист, оскільки фактично вона не була ознайомлена з матеріалами, що були скеровані до суду. Вказує про незаконне відібрання біологічних зразків. Користуючись відсутністю захисника, який на той момент ще не був запрошений, слідчий відібрала у обвинуваченої змиви з рук та зріз нігтів. У зв`язку із цим недопустимими є проведені на підставі цих зразків експертизи № 091-413-2020 та № 091-414-2020. Суд посилається на висновок експерта № 041-1679-2020 від 02.11.2020 року, який взагалі відсутній в матеріалах справи та не досліджувався. Вказаний висновок зазначений в реєстрі матеріалів досудового розслідування, але фактично до матеріалів справи не був доданий стороною обвинувачення та не відкритий стороні захисту в порядку ст.. 290 КПК України. Внаслідок відсутності вказаного висновку недопустимим є висновок експерта від 10.12.2020 року, в якому є посилання на висновок № 041-1679-2020 від 02.11.2020.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 не підтримав своє клопотання про дослідження доказів, вказаних ним в апеляційній скарзі та в доповненнях до неї. При цьому, подане ним клопотання про уточнення аркушів справи з доказами, які він просить визнати недопустимим, не є по своїй суті клопотанням про їх дослідження безпосередньо в судовому засіданні. Крім того, дослідження цих доказів судом апеляційної інстанції не узгоджується з вищенаведеними положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України, та обумовлене незгодою сторони захисту з оцінкою, наданою доказам судом першої інстанції, та прийнятим судовим рішенням, що, у розумінні положень ч. 3 ст. 404 КПК України, само по собі не є підставою для повторного дослідження обставин провадження і наявних у провадженні доказів при апеляційному розгляді. Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При перевірці доводів апеляційної скарги захисника встановлено, що надаючи оцінку окремим доказам суд першої інстанції не врахував обставин, які впливають на допустимість даних проведених слідчих дій. Зокрема, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, суд як на доказ посилався на дані протоколу огляду місця події від 01.11.2020 року з фото таблицею місця вчинення злочину, протоколу огляду місця події від 01.11.2020 року під час якого у ОСОБА_7 добровільно зроблені зрізи нігтьових пластин рук, висновок експертизи № 091-413-2020 від 18.12.2020 року та інші матеріали. Разом з тим, поза увагою суду залишено ту обставину, що слідчий ОСОБА_12 , який склав протокол огляду місця події від 01.11.2020 року, де об`єктом огляду була прибудинкова територія, не входив до групи слідчих в даному кримінальному провадженні. Вказану обставину підтвердив прокурор в судовому засіданні апеляційного суду. З огляду на те, що слідча дія була проведена не уповноваженою особою, дані, що містяться в цьому протоколі не можуть бути покладені в основу вироку та їх слід визнати недопустимими. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що 01.11.2020 року, знаходячись в приміщенні Солом`янського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 добровільно, самостійно в присутності понятих надала слідчому зрізи нігтьових пластин пальців обох рук та змиви з долонь обох рук. Вказані зрізи та змиви було поміщено в паперові конверти. Вказана слідча дія зафіксована на бланку протоколу огляду місця події. Колегія суддів відмічає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 245, ч. 2 ст. 241 КПК (в редакції Закону України № 4651-VI від 13 квітня 2012 року, яка була чинною на час вчинення процесуальних дій) відбирання біологічних зразків у особи здійснюється на підставі постанови прокурора, а у разі відмови особи добровільно надати зразки - відібрання проводиться примусово за ухвалою слідчого судді або суду за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому статтями 160-166 КПК. В матеріалах справи постанова прокурора про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_7 відсутня, такої постанови не було надано і прокурором в судовому засіданні. Крім того, прокурор стверджує, що проведена процесуальна дія не є відібранням біологічних зразків в розумінні ст.ст. 241, 245 КПК України, оскільки ОСОБА_7 добровільно та самостійно надала слідчому зрізи нігтьових пластин пальців обох рук та змиви з долонь обох рук. З такими твердженнями не можливо погодитися та апеляційні доводи захисника з цього приводу є слушними, оскільки норми КПК України чітко визначають, що відібрання біологічних зразків, якими і є зрізи нігтьових пластин пальців обох рук та змиви з долонь обох рук, здійснюється на підставі процесуального рішення прокурора, яке в даному випадку відсутнє. Оформлення цієї слідчої дії на бланку протоколу огляду місця події не замінює суть цієї дії навіть якщо ОСОБА_7 добровільно та самостійно надала свої зразки. Враховуючи, що визначений КПК України порядок не дотриманий, колегія суддів вважає, що дані вказаного протоколу огляду місця події є недопустимими. Крім того, отримані від ОСОБА_7 зразки зрізів з нігтьових пластин та змиви з рук були об`єктами дослідження під час проведення експертиз.

Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №091-413-2020 від 18.12.2020 року при судово-цитологічному дослідженні зрізів нігтів рук ОСОБА_7 виявлені клітини шкіри людини та епітелію оболонок порожнини рота людини, що можуть походити за рахунок клітин ОСОБА_9

Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №091-414-2020 від 18.12.2020 року при судово-цитологічному дослідженні змивів з рук ОСОБА_7 кров та клітини з ядрами не знайдені. Враховуючи, що порядок отримання біологічних зразків ОСОБА_7 , був порушений, про що обґрунтовано зазначає сторона захисту, дані висновків цих експертиз є недопустимими за принципом «плодів отруйного дерева», відповідно до якого критерієм віднесення доказів до «плодів отруйного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом. Щодо змісту протоколу затримання ОСОБА_7 від 01.11.2020 року, достовірність якого заперечує захисник, колегія суддів відмічає, що згідно протоколу про адміністративне затримання від 01.11.2020 року працівниками поліції 31.10.2020 року о 23 годині 55 хвилин було здійснено саме адміністративне затримання ОСОБА_7 для припинення адміністративного правопорушення та складання відповідних матеріалів. В подальшому після оформлення матеріалів адміністративного правопорушення, через необхідність встановлення обставин спричинення співробітнику поліції ушкоджень мало місце затримання ОСОБА_7 в порядку КПК України як особи, підозрюваної у вчиненні злочину, де вона перебувала з працівниками поліції за адресою: м. Київ, вул. П.Шутова, 3. При цьому, та обставина, що протокол про затримання було складено в іншому місці та в інший час жодним чином не впливає на доведеність встановлених судом обставин. Під час затримання у ОСОБА_7 не було виявлено чи вилучено будь-яких доказів, які покладені в основу обвинувачення, тому проведення обшуку затриманої ОСОБА_7 особою, статус якої не зазначений у протоколі, - ОСОБА_16 не впливає на допустимість інших доказів. Захисник вважає, що рапорт ОСОБА_9 № 65669, 65687 від 01.11.2020 року не можна вважати допустимим доказом, оскільки в рапорті, який надано до суду зроблено допис, який відсутній в копії рапорту, з яким ознайомлювалася ОСОБА_7 в порядку ст.. 290 КПК України. Такі доводи заслуговують на увагу, оскільки дійсно в фотокопії рапорту, наданого суду стороною захисту, відсутня вказівка на доручення довідки № 601, тоді як в рапорті, який долучався стороною обвинувачення є допис про довідку № 601. Разом з тим, вказаний рапорт по своїй суті не є процесуальним джерелом доказів в даному кримінальному провадженні, оскільки про затримання ОСОБА_7 були складені відповідні протоколи, в яких вказані підстави такого затримання. Крім того, відомості про обставини затримання в рапорті та його фотокопії є аналогічними. Заперечення захисником допустимості як доказів даних медичної документації та висновку судово-медичної експертизи від 10.12.2020 року № 042-1696-2020, у зв`язку із розбіжностями в датах та сумнівами обставин отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень є безпідставними. Обставини отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується даними протоколів прослуховування аудіозапису, наданого УІАП ГУНП у м. Києві з спецлінії служби «102», а також Центру екстреної медичної допомоги м. Києва від 19.11.2021, під час яких потерпілий ОСОБА_9 повідомляє про обставини отримання ним тілесних ушкоджень, їх локалізацію та характер; - даними медичної документації потерпілого ОСОБА_9 , отриманої за результатами його огляду лікарями одразу після вчинення відносно нього злочину, згідно яких виявлені тілесні ушкодження та з`ясовано склад бригади «Швидкої медичної допомоги»; - висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №042-1696-2020 від 10.12.2020 року. Зазначення в довідці № 601 дати 31.10.2020 року не спростовує факту звернення ОСОБА_9 за медичною допомогою, у зв`язку із отриманням тілесного ушкодження саме за обставин, про які він стверджує, оскільки в даній довідці зазначається дані лікаря ОСОБА_17 , який і був зазначений в карті виїзду швидкої допомоги від 01.11.2020 року у складі бригади. Крім того в фотокопії цієї карти визначено попередній діагноз, де зазначено про садно правої повіки та правої скроневої ділянки, травму кон`юктиви та склери правого ока (Т. 1 а.с.142), що підтверджено висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 042-1696-2020 від 10.12.2020 року. Захисник стверджує, що пояснення потерпілого та свідка про те, що ОСОБА_9 спричинені ушкодження у вигляді подряпин, що не підтверджується висновком експертизи, є неправдивими. Однак, потерпілий та свідок не зобов`язані оцінювати тілесне ушкодження за медичними критеріями, а надані ними пояснення щодо обставин спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджуються сукупністю інших доказів. Зокрема змістом проведених з ними слідчих експериментів та висновком судово-медичної експертизи №042-1696-2020 від 10.12.2020 року, відповідно до якої виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитись при умовах та у спосіб, на які вказує свідок та потерпілий під час слідчих експериментів. При цьому, зауваження захисника щодо протоколів слідчих експериментів є безпідставними. Незазначення в протоколах статусу ОСОБА_15 , який також підписував протокол, участь одних і тих же понятих під час цих слідчих дій, проведення їх без підозрюваної та її захисника не впливає на допустимість цих протоколів. Неспроможними є доводи адвоката про недопустимість висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 042-1696-2020 від 10.12.2020 року, який ґрунтується на висновку № 041-1679-2020, який не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, оскільки посилання на висновок № 041-1679-2020 міститься у висновку експерта № 042-1696-2020 від 10.12.2020 року та сторона захисту під час реалізації права на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування за ст. 290 КПК України не була позбавлена можливості звернутися до слідчого, прокурора для отримання саме цього висновку та ознайомлення з ним. Щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, судом першої інстанції вірно встановлено, що агресивні, цілеспрямовані дії обвинуваченої як під час затримання, так і в ході проведення слідчих дій, що відображено на відеозаписах, вказують на наявність умислу на завдання тілесних ушкоджень потерпілому під час застосування останнім заходів примусу, як службової особи, наділеної такими повноваженнями. ОСОБА_7 усвідомлювала, що перед нею знаходяться працівники поліції, які прибули за викликом її сусідки про порушення тиші, однак не реагувала на їх прохання, чинила опір, коли її вели до низу, поводила себе зухвало та зверхньо. Сама обвинувачена не заперечує, що можливо був рефлекторний рух тіла та ненавмисне нанесення потерпілому ушкоджень, як реакція на больові відчуття, тому що працівники поліції викручували їй суглоби та їй було боляче. Разом з тим, обвинуваченій змінювали положення рук в кайданках після того як її помістили до службового автомобіля, в якому вона почала бити по склу кайданками. Після чого її вивели з автомобіля та коли було знято кайданки з лівої руки в цей момент вона нанесли ОСОБА_9 удар нігтями в праву частину обличчя.

При скоєнні злочину, передбаченого ст. 345 КК України, основним мотивом буде невдоволення виконанням потерпілим службових обов`язків або його службовою діяльністю і кінцевою основною метою злочину є запобігти виконанню потерпілим службових обов`язків, припинити або змінити характер такого виконання чи вчинити посягання із помсти за минулу діяльність. Враховуючи обставини зафіксовані в протоколах перегляду відеозапису та які встановлені судом, апеляційний суд приходить до висновку наявність в діях ОСОБА_7 всіх елементів інкримінованого їй злочину.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд вийшов за межі обвинувального акта, та безпідставно визнав обставиною, яка обтяжує покарання вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина була підтверджена потерпілим, свідком та поясненнями обвинуваченої, які викладені у вироку. Посилання адвоката на проведення огляду ОСОБА_7 за допомогою приладу Драгер не знаходять свого підтвердження, оскільки відповідні дані в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Враховуючи наведене, вирок суду підлягає зміні в частині переліку окремих даних, що містяться в процесуальних документах, наданих стороною обвинувачення, з виключенням їх із вироку як недопустимих доказів обвинувачення. Разом з тим, інші докази, наведені у вироку суду, у своїй сукупності є належними, допустимими та достатніми для визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Призначене судом першої інстанції покарання є достатнім з урахуванням обставин вчиненого, наслідків кримінального правопорушення та особи обвинуваченої.

Керуючись ст.ст.404, 405, 409, 412 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково. Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити. Визнати недопустимими доказами дані, які містяться в двох протоколах огляду місця події від 01.11.2020 року, в висновках експерта від 18.12.2020 № 091-413-2020 та № 091-414-2020 та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на ці докази. В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: ____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4