Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/4065/22
Провадження № 1-в/553/50/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду матеріали справи за клопотанням засудженого ОСОБА_3 про звільнення від покарання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із вказаним клопотанням, в якому прохає застосувати до нього Закон України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 та звільнити його від покарання призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.06.2015.

Заявлені вимоги мотивує тим, що перебуваючи в Харківському слідчому ізоляторі у період з грудня 2013 року по лютий 2014 року він брав участь у протестних діях, направлених проти тодішньої влади, а саме переконував інших в`язнів долучитись до протестних дій, надавав інформаційну допомогу протестуючим у Києві на майдані, яким за допомогою мобільного зв`язку, повідомляв про методи та засоби максимально ефективного спротиву організованому злочинному угрупуванню "міліція ОСОБА_5 ». Вказує, що підставою для застосування цього закону з метою звільнення від покарання є відповідна заява про участь у масових акціях протесту.

В судовому засіданні засуджений наполягав на задоволенні клопотання та пояснив, що прохає звільнити його від покарання саме за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.06.2015, яким його засуджено за ст.348 КК України, що входить до переліку статей визначених Законом України № 743-VII від 21.02.2014. Вказав, що перебуваючи у слідчому ізоляторі брав участь у протестних діях та ствердив, що окреме процесуальне рішення у відношенні нього з цього приводу не приймалось, вирок не ухвалювався та прохав витребувати з Червонозаводського районного суду м. Харкова матеріали кримінального провадження, які містять необхідні для розгляду цієї справи відомості, зокрема, запит народного депутата ОСОБА_6 про припинення репресій, рішення Харківського окружного суду від 17.02.2021. Також в судовому засіданні засуджений зазначив, що раніше він звертався із аналогічним клопотанням до суду, однак справа була розглянута без з`ясування всіх обставин.

Захисник клопотання засудженого підтримала повністю.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не прибули.

Заслухавши доводи засудженого та його захисника, дослідивши приєднані до справи матеріали, суд вказує про наступне.

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.06.2015 ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч. 1 ст.263, ст.348 КК України та на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вироком колегії суддів Харківського апеляційного суду від 03.04.2017 вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.06.2015 в частині призначеного покарання було скасовано. Призначено ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.342 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ст.348 КК України довічне позбавлення волі. Від покарання, призначеного за ч.2 ст.342 КК України, ОСОБА_3 було звільнено згідно з п.3 ч.1 ст.49 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з ухвалою колегії суддів Першої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.03.2018, вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.06.2015 та вирок Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2017 щодо ОСОБА_3 в порядку ст.395 КПК 1960 року змінено, виключено з кваліфікації діяння, передбаченого ч.1 ст.263 КК України ознаку перевезення, звільнено ОСОБА_3 від покарання, призначеного за ч.1 ст.263 КК України (у редакції від 05 квітня 2001 року) на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; зазначено в резолютивній частині що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч.2 ст.342 КК України (у редакції 05 квітня 2001 року) на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК замість п.3 цієї статті; виключено з вироку рішення про призначення ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК та вважати засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного йому апеляційним судом за ст.348 КК (у редакції від 05 квітня 2001 року). У решті зазначені вирок місцевого суду (з урахуванням рішення суду апеляційної інстанції) та вирок апеляційного суду залишено без зміни.

Судом встановлено в ході розгляду, події злочину, за який ОСОБА_3 засуджений відповідно до наведених вище судових рішень, мали місце у липні 2010 року.

Між тим, звертаючись до суду ОСОБА_3 прохає застосувати до нього Закон України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014, який набрав чинності 28.02.2014 та яким встановлена підстава звільнення від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, та є:

- підозрюваними або обвинуваченими (підсудними) у вчиненні в період з 21 листопада 2013 року по день набрання чинності цим Законом включно дій, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109, 112, 113, 121, 122, 125, 128, 129, 146, 147, 151-1, 161, 162, 170, 174, 182, 185, 186, 187, 189, 194, 195, 196, 197-1, 231, 236, 239, 241, 255, 256, 257, 258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 259, 260, 261, 264, 267, 270, 270-1, 277, 279, 280, 286, 289, 291, 293, 294, 295, 296, 304, 325, 335, 336, 337, 341, 342, 343, 344, 345, 346, 347, 348, 349, 350, 351, 352, 353, 355, 356, 376, 377, 382, 386, 396, 436 Кримінального кодексу України, за умови, що ці дії пов`язані з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року;

- особами, які вчинили дії, що можуть містити ознаки кримінальних правопорушень, передбачених вищезазначеними статтями Кримінального кодексу України, за умови, що дії цих осіб пов`язані з участю в масових акціях протесту.

Для цього Закону участь особи у масових акціях протесту підтверджується її заявою відповідному органу чи посадовій особі.

Виходячи із змісту наведених положень Закону вбачається, що звільнення осіб від кримінальної відповідальності за дії, які підпадають під ознаки ряду злочинів, передбачених КК України, здійснюється за умови, що ці дії пов`язані з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року.

Тобто для застосування положень зазначеного Закону необхідно встановити одночасну наявність двох обставини: кваліфікація дій особи за ознаками складів злочинів, перелік яких визначено цим Законом, та пов`язаність цих дій з участю у масових акціях протесту, які розпочались 21 листопада 2013 року.

В судовому засіданні обвинувачений ствердив, що перебуваючи у слідчому ізоляторі він брав участь у протестних акціях, проте за ці дії не притягувався до кримінальної відповідальності, і як встановлено судом, ОСОБА_3 засуджений за злочин, вчинений в липні 2010 року, що не пов`язаний з його участю у масових акціях протесту, що мали місце у період з 21.11.2013.

Таким чином, суд вважає, що на ОСОБА_3 не розповсюджується дія Закону №743-VII, оскільки він засуджений за події, що мали місце задовго до подій, з приводу яких прийнято вказаний Закон, тобто відсутня одночасна наявність двох обставин - кваліфікація дій особи за ознаками складів злочинів, перелік яких визначено цим Законом, та пов`язаність цих дій з участю у масових акціях протесту, які розпочались 21 листопада 2013 року.

При цьому у відповідності до ч.1 Закону №743-VII, заява особи про участь у масових акціях протесту є підтвердженням такої участі, однак це не може бути підтвердженням обставин пов`язаності дій, за вчинення яких засуджено таку особу, з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року.

Також в ході судового розгляду ОСОБА_3 вказав, що раніше звертався із аналогічним клопотанням до суду.

Так, за відкрити відомостями, що містяться в ЄДРСР на розгляді Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходились дві справи за клопотаннями засудженого про звільнення від призначеного покарання за вироком суду на підставі Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України», у задоволенні яких судом було відмовлено та за наслідками розгляду апеляційних скарг ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2021 року та 01 вересня 2021 року були залишені без змін.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про звільнення від покарання, а доводи засудженого про необхідність витребування матеріалів кримінальної справи, не спростовують висновків суду про те, що він є засудженим за злочин вчинений задовго до подій, що мали місце у період з 21 листопада 2013 року, який жодним чином не пов`язаний із цими подіями, з огляду на час його вчинення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про звільнення від покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м. Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1