Справа № 182/1559/22
Провадження №1-кп/204/275/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000537 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня 2020 року,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинувачених: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_19 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, у виді домашнього арешту строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час наявний ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення обвинуваченим особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років з конфіскацією майна, також обвинувачений розуміє, що він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, має соціальні зв`язки з іншими особами на території Дніпропетровської області та території України, тому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, також реалізації даного ризику спонукає й введення воєнного стану на територію України. Невідворотність покарання за кримінальні правопорушення вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинених кримінального правопорушення, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останніх від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти настанню вказаного ризику.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_19 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_19 - адвокат ОСОБА_12 підтримав думку свого підзахисного.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надане суду клопотання, матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_19 було змінено запобіжний захід на нічний домашній арешт строком на 60 діб, а саме до 15 липня 2023 року.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Відповідно до ч.6 цієї ж статті, строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Так, прокурором у своєму клопотанні, а також у судовому засіданні зазначив, що існують ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з обвинувальним актом обвинувачений ОСОБА_19 - обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України.

При розгляді клопотання прокурора, колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризику, який дає достатні підстави колегії суддів вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів не вдається до оцінки доведення або не доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_30 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23 січня 2012 року № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Між тим, колегія суддів виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачений може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що ОСОБА_19 - обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Окрім цього, на користь існування вказаного ризику колегією суддів також береться до уваги те, що обвинувачений згідно обвинувачення на протязі тривалого періоду часу продовжував вчиняти інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки на цей час обвинувачений продовжує обвинувачуватися у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_19 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів та з покладенням на них обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_19 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 01 вересня 2023 року включно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин не відлучатися з місця фактичного проживання, а саме АДРЕСА_1 (за винятком виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливили безпечне для життя та здоров`я перебування обвинуваченого у житлі).

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_19 обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, свідками; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників Відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_19 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3