Провадження № 11-кп/824/2529/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києвавід 20 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 24 квітня 2023 року включно.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальної поведінки під час судового розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за його постійним місцем проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суддею повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема, практика ЄСПЛ, яка відповідно до частиною 5 статті 9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України.

ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст.127, ч. 1 ст. 353, ч. 3 ст.186, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст.296, п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України, але досі досудовим слідством не доведено його причетність до вчинення вищезазначених злочинів. Потерпіли допитані, свідків сторона обвинувачення забезпечити не може. Відповідно дані обставини унеможливлюють ризики впливу на потерпілих та свідків, перші допитані, один помер, свідки зникли їх явку забезпечити неможливо.

Судом не взято до уваги, те що ОСОБА_6 , раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, суду надані документи про його позитивні характеристики. ОСОБА_6 має постійне місце проживання разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1

Жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. Обвинуваченому ОСОБА_6 не має сенсу переховуватись від органів слідства. ОСОБА_6 розуміє, що при переховуванні він сама собі нашкодить, здійснювати тиск на свідків він не може позаяк. він їх не знає, та попереджений не тільки слідчим, а і адвокатом що таке спілкування нашкодить йому при вирішенні питання в суді, спотворити докази неможливо,

Окрім того, захисник вказує, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, апелянт вважає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі - у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник не погоджується зі змістом ухвали та вважає, що наразі відсутні підстави для тривалого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , що виявилося у черговому (більше двадцяти дев`яти календарних місяців поспіль) продовженні строку тримання під вартою.

Щодо існування ризиків захисник вказує, що у матеріалах клопотання відсутні будь-які докази реальної можливості переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків і потерпілих та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

Зі змісту ухвали не вбачається, чим саме доводиться наявність ризиків, особливо в частині його неналежної процесуальної поведінки та ймовірності ухилення від суду, позаяк стороною обвинувачення не спростовано доводи сторони захисту про наявну у нього можливість приймати участь у всіх судових засіданнях, так як ОСОБА_12 має постійне місце проживання у м. Києві.

Відсутні також будь-які докази існування ризику, що в разі перебування на волі ОСОБА_8 буде тиснути на свідків. Ризик тиску на свідків і потерпілих з боку ОСОБА_8 не доведено належними доказами і це є лише припущення прокурора та суду, який тривалий час не може відшукати потерпілих та свідків для допиту їх у судовому засіданні.

У відповідності до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Окрім того, захисник вказує, що відповідно до ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 суд мав враховувати наступні обставини, а саме те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в Україні за адресою АДРЕСА_2 , є раніше не судимим; має родину батько, матір та сестру, є громадянином України, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, які будуть стримувати його від переховування від прокурора та суду, за місцем проживання характеризується позитивно, навчається у віщому навчальному закладі, характеризується за місцем навчання позитивно, працює - є приватним підприємцем і мав постійний дохід.

При вирішенні питання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не враховані обставини наявності у обвинуваченого тяжкої хвороби серця, суд під час прийняття ухвали не звернув увагу на поганий стан здоров`я ОСОБА_8 , що унеможливлює його подальше перебування під вартою в умовах СІЗО.

На адвокатські запити попереднього захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_13 були надані відповіді медичною частиною Київського СІЗО, в яких зокрема зазначено, що ОСОБА_8 за час перебування в СІЗО постійно звертається за медичною допомогою до лікарів Київської міської медичної частини. За даними проведення медичних обстежень та консультацій ОСОБА_8 поставлений на облік з діагнозом: інфекційний ендокардит, ураження мітрального клапану з помірною субкомпенсованою недостатністю, з неуточненим джерелом системної інфекції. Артеріальна гіпертензія (симптоматична), стад.2, ступінь 2-3, ризик високий. Київська міська медична частина надає виключно первинну медичну допомогу, провести рекомендовані дообстеження та при необхідності спеціалізоване лікування в умовах Київської медичної частини здійснити неможливо.

Наявність воєнного стану та участь певних працівників правоохоронних органів у захисті держави не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з обґрунтуванням підстав для утримання ОСОБА_8 під вартою. Більше того, 20.02.2023 р. ОСОБА_8 звернувся до прокурора з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (в порядку ст. 616 КПК України), відповідь на яку ще не отримав. Однак, ОСОБА_8 своїм вчинком задекларував свої наміри також захищати Державу, а не переховуватися від досудового слідства.

Проте, кожне чергове клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою взагалі не містить чіткого викладу фактичних обставин, які б свідчили про те, що заявлений раніше ризик не зменшився або з`явились нові ризики, передбачені ст.177 КПК України, які виправдовують таке тривале тримання під вартою ОСОБА_8 майже більше двадцяти одного місяця.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена незаконним складом суду і це є підставою для її скасування.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інтонації скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 .

Захисник вважає ухвалу суду не обґрунтованою, немотивованою та такою, що постановлена з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Так, продовжуючи ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважала, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні та продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися.

Зокрема, на переконання суду, існують ризики того, що обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), оскільки він обізнаний про суворість передбаченого законом покарання, у випадку визнання його винуватим.

При цьому будь-яких фактів чи обставин, які б надавали можливість суду дійти такого висновку в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Разом з тим, слід зауважити, що в даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020р. (справа №761/30621/20) обвинуваченому ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 20 год. 00 хв. по 09 год. 00 хв. наступної доби, за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

20 жовтня 2020 року ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та 22 жовтня 2020р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва змінено запобіжний захід з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тобто, підставою зміни запобіжного заходу стало не порушення обвинуваченим умов раніше застосованого запобіжного заходу, чи невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме зміна раніше повідомленої підозри.

Крім того, відповідно до практики ЄСГІЛ, обґрунтування наявності ризику переховування від слідства та суду лише тяжкістю пред`явленого обвинувачення, є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції (п. 41 - Справа Хайредінов проти України). Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання, (п. 21 - Справа «Подвезько проти України»).

Щодо наявності на переконання суду ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків - слід зазначити, що в ухвалі колегії суддів не наведено жодного конкретного факту про будь-який тиск чи спроби тиску зі сторони обвинуваченого на свідків або потерпілих у даному кримінальному провадженні, чи вчинення ним дій направлених на зміну свідками або потерпілими своїх показань.

Крім того, продовжуючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів не врахувала: відсутність в обвинуваченого судимостей, наявність в обвинуваченого постійного місця проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , міцність соціальних зав`язків обвинуваченого, який до затримання проживав за місцем своєї реєстрації разом з матір`ю, яка є пенсіонером за віком та потребує сторонньої допомоги, дотримання обвинуваченим умов раніше застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання захисників про розгляд апеляційних скарг за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року щодо підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, задовольняючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики, зокрема, щодо можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, оскільки з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а також те, що не всі потерпілі та свідки допитані в цьому кримінальному провадженні, обраний відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, а ризики, які встановлені у справі не зменшились.

Доводи захисників про те, що прокурором не доведена наявність такого ризику, як переховування від суду, є безпідставними, оскільки, як убачається з клопотань прокурора, даний ризик прокурором обґрунтований належним чином та зазначено, що обвинувачені хоча і мають місце проживання у м. Києві, проте в них відсутні міцні соціальні зв`язки та постійне джерело доходів, що може призвести до спроб уникнення кримінальної відповідальності шляхом залишення адреси реєстрації, що в свою чергу унеможливить їх повідомлення про час місце судового розгляду відповідно до ст.ст. 135, 136 КПК України у випадку перебування під дією більш м`якого запобіжного заходу, або у випадку скасування запобіжного заходу.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що досудовим слідством не доведено причетність ОСОБА_6 до вчинення вищезазначених злочинів не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченому, зважаючи на те, що судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального провадження, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Доводи апелянтів про те, що прокурором не додано документів чи доказів, які б підтверджували обставини, викладені в клопотанні щодо існування ризиків є безпідставними, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються, а при продовженні запобіжного заходу прокурор повинен довести, що зазначені у клопотанні ризики не зникли та не зменшились.

Доводи апелянтів про те, що судом не доведено, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані у кримінальному провадженні є безпідставними, оскільки судом врахована стадія кримінального провадження, та обставина, що ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчинені злочинів із застосуванням насильства, показання потерпілих та свідків судом повинні бути прийняті безпосередньо, а тому у суду є підстави вважати, що обвинувачені з метою зміни або відмови від дачі показань потерпілими чи свідками можуть тиснути на них.

Посилання захисників на те, що судом не було враховані особи обвинувачених є безпідставними, позаяк судом у відповідності до вимог ст. 178 КПК України враховано дані про особи кожного з обвинувачених, зокрема, те, що вони раніше не судимі, міцність їх соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, щодо яких на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування їх під вартою.

При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність у обвинувачених місця проживання у м. Києві, наявність міцних соціальних зв`язків не нівелюють ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду.

Посилання апелянтів на те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого покарання є неспроможними, позаяк судом враховувались і інші обставини, зокрема, обґрунтованість підозри та дані, які характеризують особу обвинувачених.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_9 про не можливість обвинуваченого ОСОБА_8 перебувати під вартою, оскільки надані захисником документи щодо стану здоров`я ОСОБА_8 не свідчать про неможливість перебування останнього в умовах ізоляції.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що ухвалу постановлено незаконним складом суду, є безпідставними.

Так, відповідно до абзацу 5 п. 20-5 Перехідних положень КПК України встановлено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Як вбачається із матеріалів справи клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 строків тримання під вартою розглянуто суддями зі складу колегії суддів - ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , отже ухвала постановлена законним складом суду.

Посилання захисника ОСОБА_11 на те, що підставою зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 стало не порушення обвинуваченим умов раніше застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, чи невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а зміна раніше повідомленої підозри є безпідставними, оскільки 20 лютого 2023 року суд розглядав питання не застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а підстави для продовження раніше обраного запобіжного заходу. При цьому, вказана обставина, не підтверджується наявними у розпорядженні апеляційного суду доказами.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не домашній арешт або особисте зобов`язання, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , не вбачає підстав для її зміни чи скасування, як про це прохають захисники.

На підставі викладеного, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , - адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києвавід 20 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4