Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: слідчого Подільського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000364 від 24.02.2021 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1 КК України , -

ВСТАНОВИВ :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000364 від 24.02.2021 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1 КК України, про арешт об`єкта незавершеного будівництва, що знаходяться за адресою м. Київ, пров. Електриків,11, який на праві приватної власності належить ПрАТ «ХК Київміськбуд», із забороною розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Як убачається з матеріалів клопотання, у провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000364 від 24.02.2021 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364-1 КК України (відомості щодо вказаного кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду повідомлення підприємств, установ, організацій та посадових осіб), ч.1 ст. 358 КК України (відомості щодо вказаного кримінального правопорушення 08.07.2021 унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення та підготовки до вчинення кримінальних правопорушень). Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснює Подільська окружна прокуратура міста Києва.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що в провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали вказаного кримінального провадження, в ході досудового розслідування якого встановлено, що невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб зі службовими особами замовників та підрядників будівництва, проектувальників, експертних організацій та інших юридичних осіб приватного права, зловживаючи повноваженнями, вчиняють незаконні дії щодо будівництва та реконструкції об`єкту нерухомості за адресою: м. Київ, провул. Електриків, 11, з порушеннями вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, будівельних норм, стандартів, правил, містобудівного законодавства, що призводить до хаотичної забудови всупереч затвердженого генерального плану та спричиняє тяжкі наслідки державним та громадським інтересам.

Під час досудового розслідування з`ясовано, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, нежилий будинок (в літ. А) за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11, загальною площею 1594,6,4 кв. м. на праві приватної власності належить ПрАТ "ХК "Київміськбуд" (). Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11, на праві власності належать територіальній громаді м. Києва, та розміщуються у зоні особливого режиму забудови, санітарно-захисній зоні. Згідно рішення КМР від 28.03.2002 року №370/1804 земельна ділянка на якій розташована нежитлова будівля (літ. А) по пров. Електриків, 11 - комунально-складська територія, відповідно до Генерального плану міста Києва на період до 2020 року. 30.08.2017 Департаментом містобудування та архітектури ПрАТ "ХК "Київміськбуд" () видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на реконструкцію нежитлової будівлі літ. А), з приміщеннями громадського призначення. Відповідно п. 2 ч. 2 вказаних МУО, визначено, що реконструкцію необхідно провести в межах існуючих фундаментів об`єкта, на виконання вимог ч. 4 ст. 34 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до відомостей Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва - 29.08.2019 ДАБІ видала замовнику ПрАТ "ХК "Київміськбуд" дозвіл на виконання будівельних робіт на об`єкті: "Реконструкція нежитлової будівлі (літ. А) з приміщеннями громадського призначення за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11 у Подільському районі м. Києва" №ІУ 86. Відповідно до розробленого ТОВ "Буд Проект Груп" проекту "Реконструкція нежитлової будівлі (літ. А) з приміщеннями громадського призначення за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11 у Подільському районі м. Києва" встановлено, що у 2017 році виконувались ТОВ "Декарт Груп" по обстеженню технічного стану будівлі та робились розрахунки несучої здатності фундаментів та несучих стін на можливість надбудови. Аналогічні відомості містяться у науковому звіті з санітарно епідеміологічної оцінки та вихідних даних на проектування. Проте, в ході слідства отримано відомості, що свідчать про аварійний та непридатний до експлуатації стан фундаментів, встановлено відсутність факту проведення розрахунків несучої здатності фундаментів на можливість надбудови та отримано відомості про повний демонтаж будівлі та здійснення будівельних робіт з нового будівництва, що свідчить про виконання будівельних робіт з відхиленням від розробленої і затвердженої проектної документації на підставі документів із недостовірними відомостями. Відповідно до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ від 19.06.1996 N173, за санітарною класифікацією земельна ділянка за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11, потрапляє в санітарно захисну зону від промислових об`єктів, що є небезпечною для життя і здоров`я людей, та відповідно до ч. 2 ст. 114 Земельного кодексу України будівництво житлових будинків, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей на відповідній земельній ділянці заборонено. Також отримано відомості, щодо пропозиції продажу апартаментів за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11, зазначене підтверджується розміщенням інформації на офіційному сайті будівельної компанії "Київміськбуд" (www.kmb.ua). Відповідно до п. 3.21 Державних будівельних норм України "Склад та зміст проектної документації на будівництво. ДБН А.2.2-3-2014", затверджених наказом Мінрегіону України від 04 червня 2014 року N 163 (далі - ДБН А.2.2-3-2014) реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності). Відповідно до п. 3.11 ДБН А.2.2-3-2014 нове будівництво - будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва. Крім того, відповідно до визначення поняття реконструкція, це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин. Тобто визначенням вказано, що збереженню підлягають і несучі, і огороджувальні конструкції. Таким чином, отримані відомості, свідчать про проведення будівельних робіт на об`єкті: "Реконструкція нежитлової будівлі (літ. А) з приміщеннями громадського призначення за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11 у Подільському районі м. Києва " із порушеннями вимог ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", ЗУ "Про охорону культурної спадщини", проектної документації, Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України №173 від 19.06.1996 року, ДБН, ст. 125, 126 ЗК України. 09.11.2021 року із залученими спеціалістами на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва проведено огляд земельної ділянки за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11, у Подільському районі м. Києва та розташованої на ній нерухомості, що на праві власності належить ПрАТ "ХК Київміськбуд" (). В ході огляду встановлено порушення вимог містобудівного законодавства щодо реконструкції в межах існуючих фундаментів. Також встановлено, що на вказаному об`єкті фактично здійснюється не «Реконструкція нежитлової будівлі з приміщеннями громадського призначення» як зазначено у проектній документації, а нове будівництво багатоквартирного будинку. Крім того враховуючи вказане у забудовника відсутні документи, що надають право власності чи користування земельною ділянко. Поряд із цим спеціалістом ДСНС встановлено ряд порушень в сфері цивільного захисту, зокрема не забезпечено протипожежний розрив між поруч розташованими будівлями та СТО; об`єкт будівництва не забезпечений необхідними засобами пожежогасіння та ряд інших порушень. В ході досудового розслідування, для забезпечення належного кримінального провадження, об`єкт незавершеного будівництва за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 11 - визнано речовими доказами в кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000364 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 ч. 1 ст. 364-1 КК України.

Прокурор просить накласти арешт на вказані об`єкти, заборонивши розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися, перед початком судового засіданн надійшла заява слідчої про розгляд клопотання без її участі.

Власник майна у судове засідання не викликався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Враховуючи принцип диспозитивності, строки розгляду клопотання, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування провадження технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Арешт майна є одним заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду (ч.2 ст.131, ч.1 ст.132 КПК України).

За приписами ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч.1 ст.170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч.2 ст.170 КПК України).

Метою арешту, згідно з положеннями ч.2 ст.170 КПК України, є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10 ст.170 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст.170 КПК України).

У клопотанні прокурора вказано, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони користування, розпоряджання майном може призвести до зникнення, втрати, пошкодження чи передачі майна (земельних ділянок) чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки вони є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, які містять сліди злочину.

При цьому клопотання прокурора містить посилання на: ст. 98 КПК України, ст. 131 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 167 КПК України, ч.1 ст. 170, ч.2 ст. 170 КПК України згідно з якою арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; ч. 3 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України; на ч.11 ст. 170 КПК України згідно з якою заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення,втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна; ст. 171 КПК України.

Будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вищевказаному клопотанні не наведено.

З аналізу норм, на які послався прокурор у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора про арешт майна зумовлено необхідністю збереження речових доказів.

Так, відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.1 ст.170 КПК України).

Статтею 98 КПК України речовими доказами визнаються матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як вбачається із долученої до клопотання постанови слідчого Подільського УП ГУНП у м. Києві від 10.11 2021року, винесеної в межах кримінального провадження №0000364 від 24.02.2021, об`єкт незавершеного будівництва, що знаходяться за адресою м. Київ, пров. Електриків,11, визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Однак, як встановлено слідчим суддею, зазначена постанова не містить посилання на жодну ознаку, визначену ст.98 КПК України, як на підставу визнання вказаного майна речовим доказом.

За матеріалами, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що об`єкт незавершеного будівництва, з клопотанням про накладення арешту на який звернувся прокурор, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки в постанові слідчого Подільського УП ГУНП у місті Києві від 10.11.2021 2021 року про визнання предметів в якості речових доказів у кримінальному провадженні № 0000364, дані щодо якого внесені до ЄДРСР 24.02.2021, відсутнє будь-яке обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України майно визнано речовим доказом.

На думку слідчого судді, за вказаних обставин вказана постанова слідчого є формальною.

Фактично доводи клопотання зводяться до констатації проведення будівельних робіт з порушенням вимог містобудівного законодавства.

Однак з налізу слідчим суддею положень ст. 2 КПК України убачається, що протидія проведення будівництва з порушенням вимог містобудівного законодавства не входить до завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, за винятком розслідування кримінальних проваджень щодо конкретних суспільно-небезпечних діянь, які містять ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених Кримінальним кодексом України.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурор в клопотанні відповідно ст. 171 КПК України не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для зазначеного товариства та виконання ним своїх договірних зобов`язань з іншими суб`єктами.

До клопотання не надано доказів наявності ризиків, які б зумовлювали необхідності накладення арешту, також не надано жодного доказу, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення його збереження.

При ухваленні судового рішення щодо клопотання про арешт майна слідчим суддею враховано принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності, що є завданням кримінального провадження; враховані наслідки арешту майна.

Так, обраний прокурором спосіб арешту призведе до негативних наслідків як при здійсненні підприємницької діяльності, так суттєво і негативно позначиться на інтересах інших осіб, а також впливатиме на реалізацію права власності фізичних та юридичних осіб.

Отже, в умовах реалізації прокурором конституційного принципу свободи в наданні суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння ПрАТ «ХК Київміськбуд» майном та обумовлювали арешт його майна.

Враховуючи, що прокурором в клопотанні не були доведені необхідність арешту об`єкту незавершеного будівництва, а також наявність підстав, передбачених п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. ст.2, 98, 131,132, 170 - 173, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000364 від 24.02.2021 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 29 грудня 2021 року.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1