ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1757/22

Провадження № 11-кп/4820/473/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000276 від 01.04.2022 року, за апеляційною скаргою прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2023 року відносно обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_9 до СК «Провідна» про відшкодування шкоди залишено без розгляду.

Прийнято відмову потерпілої ОСОБА_10 від цивільного позову до ОСОБА_6 , СК «Провідна» про відшкодування шкоди, провадження у справі за її позовом закрито.

Затверджено угоду про примирення у кримінальному провадженні № 0000276, укладену 25 квітня 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення судових експертиз у сумі 4462,12 грн в дохід держави.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, 22 лютого 2022 року близько 18 год. ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Ford» моделі «Mondeo» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись ним по вул. Валі Котика, в м. Шепетівка Хмельницької області, зі сторони м. Славута, в напрямку центру м. Шепетівка Хмельницької області, наближаючись до АЗС «MOTTO», яка розташована за адресою: вул. Валі Котика, 172а в м. Шепетівка Хмельницької області, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9.(а) 11.1, 12.1, 12.2, 12.3, 13.1, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, у темну пору доби не дотримавсь такої швидкості, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, проявив неуважність, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив попутне перехресне зіткнення передньою частиною вищевказаного автомобіля марки «Ford» моделі «Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_1 , із задньою частиною автомобіля марки «Audi» моделі «80», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_9 , на передньому пасажирському сидінні якого перебувала ОСОБА_10 . Тим самим, своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б), 2.9.(а) 11.1, 12.1, 12.2, 12.3, 13.1, Правил дорожнього руху, які вимагають: п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 б). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.9 а). Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п.11.1 Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними; п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Audi» моделі «80» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів трьох (2-го, 3-го та 4-го) поперечних відростків хребців поперекового відділу хребта зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286? КК України.

25 квітня 2023 року, під час судового розгляду, між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 укладена угода про примирення між потерпілими та обвинуваченим, відповідно до ст. 471 КПК України.

Згідно з цією угодою потерпілі та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286? КК України, істотних для цього кримінального провадження обставин, а також щодо призначення покарання, яке має понести обвинувачений ОСОБА_6 , із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме 240 годин громадських робіт без позбавлення права керування транспортними засобами.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку. Вважає, що оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт вказує, що затвердження угоди про примирення між потерпілими і обвинуваченим у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, з визначеним сторонами покарання у виді громадських робіт без визначення строку додаткового покарання, суперечить інтересам суспільства, оскільки, окрім інтересів фізичної особи порушено публічні (суспільні) інтереси. Затверджуючи своїм судовим рішенням укладену між потерпілими і обвинуваченим та подану ними до суду угоду про примирення, суд першої інстанції не дотримався, в повній мірі, вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, згідно з якою, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або Закону. Суд, окрім іншого, відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства. Суд недостатньо врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме характер порушених вимог Правил дорожнього руху, адже ОСОБА_6 свідомо сів за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, рухався у населеному пункті, що могло спричинити більш тяжкі наслідки, однак обвинувачений байдуже до цього поставився. Поза увагою суду залишилась і позиція Верховного Суду, який у своїй практиці розгляду справ, пов`язаних з порушенням Правил дорожнього руху, особливо водіями, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово вказував на те, що дане кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у справі щодо покарання, яке винний повинен понести за вчинене, під час вирішення цього питання судом, не є вирішальною.

Окрім того сторона обвинувачення зазначає, що суд першої інстанції при затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілими, врахувавши визнання вини ОСОБА_6 , його щире каяття та повне відшкодування заподіяної шкоди, обставин, що пом`якшують покарання, не обґрунтував того, як ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, наслідком якого є заподіяння шкоди здоров`ю особи та безпідставно застосував при призначенні основного та додаткового покарання норму, передбачену ст. 69 КК України.

Також, не надав суд у своєму рішенні оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, взявши пасажира, керував транспортним засобом, тим самим поставивши під небезпеку не лише своє життя і тієї особи, яка перебувала з ним в автомобілі, а й інших учасників дорожнього руху, грубо порушив правила дорожнього руху, допустив ДТП в результаті якого водій автомобіля марки «Audi» моделі «80» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

На переконання прокурора, позиція потерпілих, які наполягали на затвердженні угоди про примирення та призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 240 годин громадських робіт без позбавлення права керування транспортними засобами, у цій справі, не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого останньому діяння у сфері безпеки руху. Той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра, в органі пробації не перебуває, займається волонтерською діяльністю, отримав подяки від командирів військових частин, доглядає матір, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про застосування до останнього положень ст. 69 КК України до основного та додаткового покарання, а є підставами для призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Апелянт уважає, що суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України, не навів переконливих мотивів свого рішення, як і того, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді 240 годин, без позбавлення права керувати транспортними засобами, буде сприяти досягненню мети покарання, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_6 не дотримався.

Так, згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким злочином, що свідчить про можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Водночас, зазначений злочин, передбачений розділом ХI КК України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту», та має двооб`єктний склад, а саме: основним безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у такій категорії кримінальних проваджень угоди про примирення не допускаються.

Відповідно до усталеної практики (справа № 5-27кс16 від 31.03.2016) на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 756/11661/17.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим Верховною Радою України 16.02.2021, з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Крім цього, цим же законом внесені зміни до ст. ст. 45-48, 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, Кримінальним кодексом України прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного із потерпілим (ст. 46 КК України).

Безпосереднім об`єктом вчиненого ОСОБА_6 злочину є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху й експлуатацію транспортного засобу. Додатковим обов`язковим об`єктом виступають відносини життя та здоров`я особи і, хоча, протиправними діями ОСОБА_6 і спричинена шкода потерпілому ОСОБА_9 , проте, ця шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт - безпеку руху транспортного засобу.

Таким чином, місцевий суд затвердивши угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та ухваливши на її підставі обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, з якого слідує, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або Закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що затверджена угода не відповідає інтересам суспільства, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок слід скасувати та направити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на новий судовий розгляд в суд першої інстанції для проведення судового провадження в загальному порядку, під час якого слід перевірити доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_6 надто м`якого покарання.

Відповідно до вимог п. 3,4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2023 року відносно обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3