Справа № 333/4419/23
Номер провадження 1-кс/333/1698/23
У Х В А Л А
31 травня 2023 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця за мобілізацією молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді командира 2-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за участі слідчого ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 , -
Клопотання обґрунтовано тим, що Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією молодший сержант ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з цим, молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
20 листопада 2022 року молодшого сержанта ОСОБА_5 направлено для обстеження в військовий госпіталь ВЧ НОМЕР_2 , в зв`язку з чим молодший сержант ОСОБА_5 після обстеження повинен був повернутися до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (місця служби) на околиці АДРЕСА_2 21 листопада 2022 року.
Однак, 21 листопада 2022 року молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, будучи зобов`язаним з`явитися на службу з лікувального закладу, не з`явився до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 (місця служби) на околиці АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймає, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебуває за межами тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (місця служби).
Таким чином, 21 лютого 2022 року молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, в порушення вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи з метою ухилення від військової служби, не з`явився з лікувального закладу до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 на околицях АДРЕСА_2 .
Враховуючи викладене, дії військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану.
У подальшому, 30 травня 2023 року, солдат ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України співробітниками ТУ ДБР у м. Мелітополі.
30 травня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що під час військової служби у нього почався сильний варикоз, складно стало ходити, припинив навіть носити бронежилет, нарешті його направили до шпиталю на лікування, звідки направили на операцію до обласної лікарні. Однак в обласній лікарні повідомили про необхідність надання направлення від військової частини для можливості проведення безкоштовної операції. Він поїхав додому, телефонував до військової частини, прохав вислати йому авто, але йому сказали добиратися самому. У нього не було коштів поїхати до військової частини за направленням, отож в жовтні 2022 він залишився вдома, де лікувався, наразі терміново потрібна операція, на яку він збирає гроші. Скільки точно потрібно грошей на операцію, точно не знає, приблизну суму довідався з інтернету. Зазначив, що 15.03.2023 він отримав від слідчого направлення на медичне обстеження в обласній лікарні, пройшов у квітні 2023 огляд у декількох лікарів, необхідно закінчити обстеження.
В ході судового розгляду під час дослідження рапорту оперуповноваженого, наданого слідчим, підозрюваний підтвердив той факт, що сам він на обстеження не приходив, тільки 20.05.2023 його супроводив оперуповноважений до медичної установи, де він пройшов огляд у декількох лікарів.
Захисник заперечувала проти задоволення клопотання. Зазначила, що прокурором не доведено наявність ризиків, зазначених у клопотанні, підозра є необґрунтованою. Вказала, що події, викладені в повідомленні про підозру, не збігаються з фактичними обставинами справи, а саме в документах, що стали підставою для підозри фігурує дата - 21.11.2022, в підозрі зазначено 21.10.2022.
В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання. Вказав на наявність обґрунтованої підозри відносно підозрюваного та ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому просив застосувати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти наявним ризикам. Додатково зазначив, що військова частина базується на території Пологівського району, що вказує на неспроможність версії підозрюваного про неможливість приїзду до військової частини за браком коштів . Щодо медичного направлення вказав, що бойові медики такого не надають, тільки з госпіталю. 15.03.2023 від слідчого підозрюваним було отримано направлення до ВКЛК, ОСОБА_5 його загубив, не почавши проходити обстеження. Отримав повторне направлення 20.05.2023, того ж дня його супроводив оперуповноважений до медичної установи, де ОСОБА_5 пройшов огляд у декількох лікарів, інші не змогли провести огляд у зв`язку з тим, що він перебував в нетверезому стані, домовились, що він прийде 22.05.2023. В цю дату він не прийшов до медичної установи, в телефонній розмові повідомив, що він не готовий проходити ВЛК, в подальшому на протязі трьох днів було здійснено декілька виїздів за місцем мешкання ОСОБА_5 , двері ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки він не відповідав. На виклики слідчого отримував повістки, але не прийшов та не повідомив про причини неявки.
Також прокурор зазначив про наявність технічної помилки у документах службового розслідування військової частини НОМЕР_1 щодо зазначення неправильної дати 21.11.2022 замість 21.10.2022, в повідомленні про підозру дата вчинення кримінального правопорушення вказано вірно- «21.10.2022».
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, у скоєнні якого йому повідомлено про підозру.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 408 КК України, у скоєнні якого повідомлено про підозру ОСОБА_5 відповідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.
Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України надані підозрюваному 30.05.2023 о 12 годині 57 хвилин.
Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 , в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема не з`явився на службу, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Вказане свідчить про існування такого ризику як можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
Далі, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Так, про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Також під час досудового розслідування, ОСОБА_5 неодноразово викликався до слідчого, про що містяться відповідні підписи в повістках про виклик, однак жодного разу за викликом до ТУ ДБР у м. Мелітополі не прибув. Тому, в сукупності з тією обставиною, що підозрюваний, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, можна дійти висновку про обґрунтованість вказаного ризику.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, продовжуючи проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні.
При цьому слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вирішуючи питання доцільності застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри пред`явленої йому у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; дані про його особу: вік , стан його здоров`я, норми ч. 7 ст. 176 КПК України, тому слідчий суддя приходить до висновку про доведеність обставин необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Доводи підозрюваного щодо відсутності у нього умислу на вчинення злочину, що йому інкримінується, наявність хвороби, що унеможливило його службу в ЗСУ суд сприймає критично з огляду на їх суперечливість, знаходить їх такими, що спростовуються матеріалами справи та такими, що не вказують на необгрунтованість підозри у вчиненні злочину.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що наявність технічної помилки у документах службового розслідування військової частини НОМЕР_1 щодо зазначення неправильної дати 21.11.2022 замість 21.10.2022, (в повідомленні про підозру дата вчинення кримінального правопорушення вказано вірно- «21.10.2022») не може саме по собі свідчити про необґрунтованість підозри, на що зауважила захисник. Більш того, підозрюваним не оспорюється той факт, що саме з 21.10.2022 він не повернувся до військової частини; в медичних документах, виданих військовою частиною НОМЕР_1 (госпіталем) теж в датах проходження медичних досліджень фігурує місяць жовтень.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Однак, враховуючи обставини справи, клопотання прокурора про визначення розміру застави, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави у виді 80 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн., що буде пропорційним щодо підозрюваного, необхідним і достатнім для забезпечення виконання ним, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.
Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193- 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28 липня 2023 року.
Строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання 30 травня 2023 року 11 години 05 хвилин.
Визначити строк дії ухвали слідчого судді тривалістю до 11 години 05 хвилин 28 липня 2023 року.
Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Одночасно ОСОБА_5 визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, та місця роботи;
- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- прибувати до слідчого, прокурора або суд за першою вимогою;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі з державами з котрими Україна має міждержавні договори про перетин кордонів за внутрішньодержавними паспортами.
Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1