Справа № 135/656/23
Провадження №11-кп/801/729/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 травня 2023 року, якою повернуто заяву ОСОБА_7 про вирішення питань відповідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини»,

в с т а н о в и в :

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_7 про вирішення питань відповідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Суд повернув заяву її автору, оскільки вона надійшла на електронну адресу суду без електронного цифрового підпису, а також не відповідає вимогам п.22 ч.1 ст. 7 КПК України, а саме, подана недержавною мовою.

Вважаючи, що суд позбавив його права на доступ до правосуддя, ОСОБА_7 подав на ухвалу суду першої інстанції від 25.05.2023 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, підстав для задоволення апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 7 Закону ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Згідно з п. 12 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що направлена по електронній пошті заява ОСОБА_7 не містить електронного цифрового підпису особи, що звертається з даною заявою, що унеможливлює ідентифікацію автора електронного документа та позбавляє підстав вважати ї поданою у якості процесуального документу.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у рішеннях у справі № 9901/75/21 від 08.07.2021, у справі № 9901/335/20 (провадження № 11-361заі20) від 10.02.2021, у справі №9901/82/21 (провадження № 11-143заі21) від 03 червня 2021 року та у справі № 9901/76/21 (провадження № 11-137заі21) від 01 липня 2021 року.

Оскільки формування скарги у підсистемі «Електронний суд» не здійснено, електронний цифровий підпис на заяву не накладався, тому спосіб звернення ОСОБА_7 до суду із даною заявою не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Окрім цього, ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції із заявою, викладеною російською мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою (ч.1 ст.29 КПК України).

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Частиною першою статті 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься, зокрема, мова, якою здійснюється кримінальне провадження (пункт 22).

В ряді рішень Верховного Суду (у справі №826/10114/17 від 07 червня 2019 року, у справі №826/6286/17 від 03 вересня 2020 року, у справі №815/1958/16 від 29 жовтня 2020 року та від 29 жовтня 2020 року у справі №138/132/20 від 29 жовтня 2020 року) викладена правова позиція про те, що процесуальні документи, які подаються до суду, мають бути подані лише державною мовою.

Рішенням Конституційного суду України від 14 липня 2021 року (справа № 1-179/2019(4094/19) встановлено, що володіти українською мовою як мовою свого громадянства - обов`язок кожного громадянина України. При цьому кожен громадянин України є вільним у виборі мови або мов для приватного спілкування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року N 2704-VIII, єдиною державною (офіційною )мовою в Україні є українська мова, а у частині 6 статті 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Частинами 1, 2 статті 14 вищенаведеного Закону передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відтак, згідно з Конституцією України, КПК України і зазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Відповідно правової позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що міститься у постанові від 19 вересня 2022 року у справі №521/12324/18, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють. Процесуальним законодавством не передбачено залучення перекладача для перекладу суду процесуальних документів, переданих на їх розгляд, складених недержавною мовою. До того ж до прийняття скарги до розгляду суд позбавлений можливості постановляти процесуальні рішення, у тому числі щодо залучення перекладача.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про необхідність повернення скарги особі, що її подала, є обґрунтованими та відповідають вищевказаній правовій позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав заявника є необґрунтованими, оскільки вимога щодо подання скарги українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права заявника за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з тим, що суддя був позбавлений можливості ознайомитись з оригінальним змістом заяви ОСОБА_7 , перевірити її на відповідність вимогам КПК України та прийняти обґрунтоване та мотивоване рішення за результатами розгляду такої заяви.

Разом з тим, повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до суду першої інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах визначеного законом строку. У разі пропуску строку з поважної причини, він може бути поновлений за клопотанням особи, яка подає відповідну заяву чи скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.

Також колегія суддів роз`яснює, що для складання та подання заяви ОСОБА_7 може скористатись правовою допомогою захисника. Право на правову допомогу захисника за рахунок держави гарантоване статтею 59 Конституції України, п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України та п. 7 ч.1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 травня 2023 року, якою повернуто заяву ОСОБА_7 про вирішення питань відповідно Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4