провадження №1-в/947/311/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області про застосування до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за наявності кількох вироків,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

Начальник Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області звернувся до Київського районного суду міста Одеси з поданням про застосування до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за наявності кількох вироків. В обґрунтування якого, зокрема зазначив, що ОСОБА_3 перебуває на обліку Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області з 12.07.2023 року по теперішній час, як засуджений 31.05.2023 року Київським районним судом м.Одеси за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки (№947/13314/23). 20.07.2023 року до Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області надійшла копія нового судового рішення, а саме: копія вироку та розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили щодо ОСОБА_5 , засудженого 06.06.2023 року Малиновським районним судом м.Одеси за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки (№521/11239/23) та прийняті до виконання. Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, просила вирішити питання про застосування покарання до засудженого ОСОБА_3 за наявності кількох вироків.

Представник органу з питань пробації, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд подання за його відсутності, подання просив задовольнити.

ОСОБА_6 в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор, в судовому засіданні, проти подання органу з питань пробації не заперечував.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Суд, дослідивши матеріали подання, заслухавши думку прокурора, виходить з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області перебуває вирок Київського районного суду м.Одеси від 31.05.2023 року (справа №947/13314/23), відповідно до якого ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 був звільнений від призначеного покарання, та йому було встановлено іспитовий строк 2 (два) роки та покладено обов`язки відповідно до ст.76 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили 03.07.2023 року.

Крім того, на виконанні Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області перебуває вирок Маліновського районного суду м.Одеси від 06.06.2023 року (справа №521/11239/23), відповідно до якого ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 був звільнений від призначеного покарання, та йому було встановлено іспитовий строк 2 (два) роки та покладено обов`язки відповідно до ст.76 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили 07.07.2023 року.

Таким чином, на виконанні Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області відносно ОСОБА_3 перебувають два вироки, за якими покарання за сукупністю вироків не призначалося.

Відповідно до ч.2 ст.2 КК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частина 1 ст.50 КК України передбачає, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно з п.6 ч.1 ст.368 КПК України, питання, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням, вирішуються судом при ухваленні вироку.

Відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, системний аналіз ст.ст.2, 50 КК України та ст.ст.368, 373 КПК України, на думку суду дозволяє зробити висновок, що вид та міра покарання до особи як захід примусу, що застосовується від імені держави визначається та призначається лише судовим рішенням у формі обвинувального вироку суду.

В той же час, нормативне регулювання призначення покарання за сукупністю вироків передбачено ст.71 КК України.

Так, ч.1 ст.71 КК України передбачає, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.2 ст.71 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Частина 3 ст.71 КК України встановлює, що призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Згідно з ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

А відповідно до ч.5 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Отже, аналіз положень ст.71 КК України дозволяє зробити висновок, що однакові за видом та розміром покарання поглинанню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкції статей (санкцій частин статей) КК України.

Стаття 537 КПК України передбачає перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків. При цьому, зміну призначеного вироком суду особі покарання за наявності кількох вироків положення вказаної статті не передбачають, оскільки відповідно до ч.2 ст.534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Отже, суд робить висновок, що під час вирішення питання пов`язаного з виконанням вироків, а саме про застосування покарання за наявності кількох вироків, слід виходити з того, що за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, якою він не може змінювати вже визначене та призначене вироком суду покарання та/або іншим чином погіршувати становище засудженого, оскільки не наділений такою дискрецією відповідно до закону, а наділений лише правом вирішити процесуальні (процедурні) питання пов`язані з порядком їх виконання.

Таким чином, суд вважає, що при наявності на виконанні в органі з питань пробації двох вироків, за якими засудженому було призначено покарання в однаковому виді та розмірі, та за кожним з яких засудженого одночасно було звільнено від відбування покарання з випробуванням, вказані вироки слід виконувати самостійно, оскільки положення ст.71 КК України не дозволяють поглинати однакові за видом та розміром покарання, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкції статей (санкцій частин статей) КК України та кримінальним законом не передбачено можливості складання іспитових строків у разі звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст.2, 50, 71, 75 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Подання начальника Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області про застосування до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за наявності кількох вироків задовольнити.

2. Вирок Київського районного суду м.Одеси від 31.05.2023 року (справа №947/13314/23), відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст.75 КК України, звільненого від призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 (два) роки та покладанням обов`язків відповідно до ст.76 КК України, а також вирок Маліновського районного суду м.Одеси від 06.06.2023 року (справа №521/11239/23), відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст.75 КК України, звільненого від призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 (два) роки та покладанням обов`язків відповідно до ст.76 КК України виконувати самостійно.

3. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на цю ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Суддя ОСОБА_1