ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1314/23 Справа № 203/549/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , подану на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2023 року, якою щодо підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе (Таджикістан), громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше не судимого,

продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» строком до08 липня 2023 року. Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 536 800 (П`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень 00 коп.,

встановила,

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2023 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів Слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 та продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у сумі 536 800 гривень щодо підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України ОСОБА_9 ..

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно протягом 2022 2023 років група осіб організовано здійснює незаконну вирубку деревини в лісових насадженнях Новомосковського району Дніпропетровської області. До складу вказаної групи, на думку органу досудового розслідування, входив ОСОБА_8 , який здійснював керівництво вказаною групою.

Внаслідок умисних, незаконних дій ОСОБА_12 з іншими невстановленими органами досудового розслідування особами державі спричинено тяжкі наслідки у вигляді майнової шкоди на загальну суму 290 247,40 гривень, що у 233 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що у судовому засіданні встановлено наявність обгрунтованої підозри у причетності особи до вчинення зазначених кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.246 КК України.

Слідчим суддею прийнято до уваги, що ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого продовжуваного кримінального правопорушення, вчиненого у складі організованої групи, створеної з цією метою, у зв`язку з чим слід дійти висновку про те, що він має можливість переховуватись від суду та слідства, знищити, спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків, а також продовжити свою протиправну діяльність, що свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та про неможливість запобіганню вказаним ризикам, застосуванням до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою з альтернативою у вигляді застави.

Крім того, слідчим суддею, при вирішенні питання щодо встановлення застави, прийнято до уваги обставини кримінального правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_8 , майновий стан підозрюваного, інші дані про нього, прийнято до уваги можливий розмір заподіяних збитків, встановлено, що достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України буде застава у розмірі 200 прожиткових мінімумів, а саме 536 800 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений час доби з 17 годин 00 хвилин до 06 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 строком на 60 діб, або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 000 грн..

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на необґрунтованість судового рішення зі сторони обставин, які засвідчуються матеріалами кримінального провадження, а застосована міра запобіжного заходу на підставі оскаржуваної ухвали суду є неспівмірно жорстокою відносно особи підозрюваного.

Захисник посилається на те, що в супереч вимогам ст.177 КПК України, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_9 , судом першої інстанції взагалі не було визначено будь-які ризики для подальшого виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в ході досудового розслідування, у випадку застосування більш м`якої міри запобіжного заходу до підозрюваного.

Зауважує на тому, що на момент розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції взагалі не досліджував обставини, які підлягають врахуванню, згідно з КПК України. Тобто, судом першої інстанції було формально заслухано клопотання слідчого про продовження з ідентичними первинному клопотанню доказами, та слідчий суддя навіть не просив слідчого обґрунтувати збереження або виникнення нових ризиків для перебігу кримінального провадження.

Захисником під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу до суду першої інстанції надано документи, які засвідчують сталі соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_9 та документи, які характеризують підозрюваного як особистість у вигляді характеристик. Крім того, захисник наголошує на відсутності факту притягнення до кримінальної відповідальності раніше.

Захисник зазначає, що посилання прокурора, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам є необґрунтованими.

На переконання апелянта лише наявність ризиків за відсутності обґрунтованої підозри не є достатньою для застосування/продовження запобіжного заходу, так само як і обґрунтована підозра не дає підстав для застосування/продовження цього заходу.

Вважає, що сторона обвинувачення не довела необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а слідчий суддя, в свою чергу, не надав цьому належної оцінки в своєму рішенні.

Зазначає, що слідчим суддею належним чином не врахована невмотивованість клопотання сторони обвинувачення, доведеність ризиків, так як такі лише формально перелічені та належним чином не обґрунтовані.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

- прокурор ОСОБА_6 просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника, підозрюваного та прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК є тяжким злочином, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, а також наявність, передбачених п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, знищити, спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які є реальними та дійсними.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, оскільки інший запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_9 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 08 липня 2023 року, включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

За таких обстави доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_14 строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р..

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_14 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_15 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, на переконання апеляційного суду, посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, факту відсутності притягнення до кримінальної відповідальності раніше не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, визначаючи розмір застави, слідчий суддя взяв до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 цього Кодексу та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як убачається, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до приписів ст.12 КК України відносить до тяжкого злочину.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Взявши до уваги відомості про особу підозрюваного, його матеріальний стан, тяжкість вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, зважаючи на обґрунтованість підозри та доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідчий суддя дійшов вірного висновку про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 застави, вище максимального розміру, визначеного п.2 ч.5 ст.182 КПК України 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статями 404, 405, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2023 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4