Провадження № 11-кп/811/433/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Білка Львівського району Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, безробітного, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей 2006, 2009, 2017 років народження, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 220 (двісті двадцяти) годин громадських робіт.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 в період часу з 23 години 17 хвилин 10 вересня 2021 року до 00 годин 08 хвилин 11 вересня 2021 року, попередньо заїхавши на автомобілі марки «Mazda MPV» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 синього кольору на територію ОСББ «Хмельницький Парк» з тильної сторони житлового багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , таємно шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав два піддони керамічної плитки фірми Traveptino grey PE 6119, кількістю 100 кв.м., вартістю одного метра квадратного плитки 291,25 гривень, яка належить ОСББ «Хмельницький Парк», поскладавши її у вищевказаний автомобіль ОСОБА_7 , покинув місце події з викраденим майном, керуючи зазначеним вище автомобілем, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 29125 гривень.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 31.03.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України, а кримінальне провадження щодо останнього закрили відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

В мотивах своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що, ОСОБА_7 показав, що інкриміновані дії не вчиняв, а виявлена та вилучена 29.11.2021 року під час обшуку в нього за місцем проживання облицювальна плитка належить йому, яку він придбав в магазині. Однак, показання обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку не було відображено у оскаржуваному вироку та судом не було дано їм належну правову оцінку, не зазначено, чому суд не прийняв покази обвинуваченого до уваги.

Судом не встановлено, що відеозапис з камер відеоспостереження від 10.09.2021 року є належним та допустимим доказом, який отриманий у встановленому порядку.

Обвинувачений заперечив, що на відеозаписі від 10.09.2021 року о 23.05 хвилин зафіксовано саме його. Під час перегляду в ході судового засідання даного відеозапису стороною захисту наголошувалося, що неможливо розгледіти обличчя особи, яка щось вантажить до машини. Дана обставина не спростовувалася в суді. Тобто будь-яких доказів, що невідома особа, яка завантажує в автомобіль плитку, є саме гр. ОСОБА_7 не представлено.

Як вбачається із вироку суду, гр. ОСОБА_7 вчинив викрадення керамічної плитки Travertino grey PE 6119, однак, будь-якої експертизи для визначення маркування даної плитки не проводилося. Тому на даний час не встановлено, яка плитка знаходилася на зберіганні у ОСББ «Хмельницький парк», та яку плитку було вилучено в гр. ОСОБА_7 . Невідомо також, яка вартість даної плитки за метр квадратний та в цілому.

Окрім цього, за версією сторони обвинувачення було викрадено два піддони плитки кількістю 100 кв.м., а в гр. ОСОБА_10 було вилучено 26 пачок по чотири плитки в кожній пачці, що є більше ніж 100 м2. Ця обставина свідчить, що гр. ОСОБА_7 дійсно купив плитку в пачках, в той час як в ОСББ «Хмельницький парк» плитка знаходилася не в пачках, а на двох піддонах.

Також суд залишив поза увагою, те, що загальна маса 100 м2 даної плитки близько 1600 кілограмів, що більше, ніж вантажопідйомність автомобіля, на якому за версією слідства та згідно вироку гр. ОСОБА_7 вивіз плитку.

Зазначає, що в ході судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання, щодо допиту в судовому засіданні особи, яка діяла від імені ТОВ «МС Імперіал» про передачу плитки на зберігання до ОСББ «Хмельницький парк». Однак, така особа судом не була встановлена. Не було встановлено посадових осіб ТОВ «МС Імперіал», які б могли підтвердити дійсність та законність такої угоди, належність їм даної плитки, мотивів передачі такої плитки на зберігання до ОСББ «Хмельницький парк».

Окрім цього, в оскаржуваному вироку суду, а саме у його мотивувальній частині, не зазначено позиції щодо обвинувачення ні прокурора, ні представника потерпілого - ОСОБА_9 , ні захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_11 . Тим самим, судом при ухваленні вироку не дотримано вимог ст. 22 КПК України, що кримінальне провадження здійснюються на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. У оскаржуваному вироку не зазначено, якими доказами прокурор мотивував доказовість обвинувачення та правильність кваліфікації обвинувального акту, та що саме зазначив адвокат на заперечення винуватості обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України. Загалом в оскаржуваному вироку суду відсутня мотивація суду щодо сприйняття доводів сторони обвинувачення та заперечення доводів сторони захисту.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так в своїх доводах сторона захисту звертає увагу на те, що вилучена 29.11.2021 року під час обшуку в ОСОБА_7 за місцем проживання облицювальна плитка належить йому, яку він придбав в магазині, окрім того не визначена вартість даної плитки та не ідентифіковано, чи це та сама плитка, яка належить ОСББ «Хмельницький парк».

Однак, дані твердження спростовуються показаннями представника потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 які ствердили, що обвинувачений ОСОБА_7 складав в свій автомобіль керамічну плитку, яка була на балансі ОСББ «Хмельницький парк».

Даний факт також підтверджується відеозаписом із камер спостереження, розташованих на території ОСББ «Хмельницький Парк» за адресою вулиця Богдана Хмельницького будинок, 230А місто Львів, відповідно до яких о 9 годині 23 хвилини 10 вересня 2021 року на вказану територію заїжджає автомобіль «Mazda MPV», номерний знак НОМЕР_1 синього кольору під керуванням ОСОБА_7 . Потім автомобіль паркується біля будинку та з нього виходить обвинувачений, який дивиться на будівельні матеріали, які знаходяться поруч, зокрема на два піддони керамічної плитки фірми Traveptino grey PE 6119. В подальшому ОСОБА_7 вирушив до житлового будинку. О 23 годині 05 хвилин обвинувачений повернувся до автомобіля, відкрив його та почав завантажувати керамічну плитку у зазначений вище автомобіль. Після завантаження двох піддонів керамічної плитки в автомобіль, покинув місце події.

В подальшому, згідно протоколу обшуку від 29.11.2021 року , дана плитка у кількості 26 пачок була виявлена та вилучена за місцем проживання ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 . За місцем проживання ОСОБА_7 також був виявлений автомобіль «Mazda MPV», номерний знак НОМЕР_1 та ключі до нього, на якому обвинувачений вивіз викрадену ним плитку.

Зазначені вище докази були належним чином дослідженні судом першої інстанції, описані та зазначені у вироку суду, є , на думку колегії суддів, належними та допустимими та не викликають жодних сумнівів у незалежного спостерігача.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність проведення експертизи на предмет ідентифікації та встановлення вартості керамічної плитки, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки згідно договору зберігання майна від 1 березня 2021 року укладеним між ТОВ «МС Імперіал» та ОСББ «Хмельницький парк» від 1 березня 2021 року та актом прийому передачі майна до вказаного договору, ОСББ «Хмельницький парк» прийняло на відповідальне зберігання зовнішню плитку Traveptino grey PE 6119, кількістю 741,6 кв.м., вартістю 25 9189,2 грн.

Окрім того, довідкою ОСББ «Хмельницький парк» стверджується, що на балансі ОСББ обліковується два піддони керамічної плитки фірми Traveptino grey PE 6119, кількістю 100 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 . Загальна площа усієї керамічної плитки фірми Traveptino grey PE 6119, яка перебуває на балансі ОСББ та зберігається за адресою місто Львів, вулиця Богдана Хмельницького, 230А складає 741,6 кв.м. Балансова вартість одного квадратного метра керамічної плитки фірми Traveptino grey PE 6119 станом на 10 вересня 2021 року складає 291,25 гривень.

Таким чином, частина зазначеної вище плитки фірми Traveptino grey PE 6119 у кількості 26 пачок була виявлена за місцем проживання ОСОБА_7 , вартість якої підрахована та станом на 10.09.2021 року складала у відповідності до вартості квадратного метра 29125 гривень. Відтак, необхідності у будь-яких додаткових експертних досліджень на предмет ідентифікації плитки, її кількості та вартості немає, оскільки в процесі досудового розслідування та судового розгляду, зазначені вище фактичні обставини належно та повно з`ясовані та встановлені. Окрім того, жодних зауважень щодо протоколу обшуку від 29 листопада 2021 року та відеозаписом проведення обшуку, протоколу огляду відеозапису із камер відеоспостереження від 23.11.2021 року та інших письмових доказів сторона захисту на досудовому слідстві не подавала.

Таким чином, колегія суддів не вбачає необхідності у повторному дослідженні будь-яких доказів у справі, оскільки такі судом першої інстанції досліджені повно,належно та об`єктивно. Окрім того сторона захисту не подала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду будь-яких додаткових доказів, на підтвердження своєї позиції, що вилучена за місцем проживання ОСОБА_7 керамічна плитка належить останьому і де саме він її придбав та коли.

Щодо доводів сторони захисту, що у вироку не висвітлена позиція учасників процесу у справі, то це не відповідає дійсності, оскільки така викладена у мотивувальній частині вироку, є зрозумілою як колегії суддів , так і незалежному спостерігачу. Прокурор у кримінальному провадженні підтримав, обставини викладені в обвинувальному акті, висловив свою позицію про міру покарання, яка має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 , а останній у свою чергу вину свою не визнав та просив суд першої інстанції його виправдати, оскільки стверджує, що не причетний до вчинення, інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду підтримує висновок суду першої інстанції, викладений ним у вироку суду про те, що позиція обвинуваченого ОСОБА_7 спровокована тим, що останній намагається подати розвиток подій у своїй інтерпретації з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, те, що в останнього є на утриманні троє неповнолітніх дітей та матір похилого віку, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке являється кримінальним проступком, згідно із статтею 12 КК України, та дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого з обранням покарання йому покарання у виді громадських робіт. Дане покарання буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Також судом першої інстанції правомірно у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 120, ч. 1 ст. 124, 125 КПК України з обвинуваченого в користь потерпілого ОСББ «Хмельницький Парк» стягнуто документально підтвердженні витрати на правову допомогу в розмірі 15000 гривень, оскільки між потерпілим і адвокатом ОСОБА_9 було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом №22/8 від 2 травня 2022 року.

Таким чином, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу. Підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі ст. 284 КПК України апеляційним судом не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 419, КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4