Справа № 729/1469/23
1-кп/729/136/23 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000648 від 19.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Парасковіївка, Артемівського району, Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючо за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 18.05.2023, у вечірній час, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, перебував зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 на подвір`ї господарства за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно тимчасово проживають. Під час розпивання спиртних напоїв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 , з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, завдав останній не менше 34 травматичних дій, а саме множинних ударів руками в область голови, тулубу та кінцівок, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: 1) закритої травми грудної клітки: множинних переломів ребер: зліва - 4,5,6,7 по середній ключичній лінії; справа - 3, 4, 5, 6, 9 по середній під паховій лінії, та 10, 11 - по лопатковій лінії: забій лівої легені, забій серця і; 7-м синців з одним садном на грудній клітці; 2) закритої травми живота: розриву лівої долі печінки як наслідку внутрішньочеревної кровотечі, - що мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, як такі, що в клінічному перебігу закономірно ускладнились плевропульмональним шоком та травматичним шоком.

Отримані тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 , яка померла на місці події 19.05.2023.

Також, ОСОБА_3 , у зазначені час і місці, в ході заподіяння травмуючих дій ОСОБА_6 , спричинив останній наступні тілесні ушкодження: 10 синців на фоні яких 3 садна, 2 крововиливу в м`які тканини голови з внутрішній поверхні, 3 синці в ділянці тазу і на попереку, 11 синці з 2 саднами на верхніх кінцівках та 3 синця на нижніх кінцівках, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.05.2023 підозрюваному ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17.07.2023.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.07.2023 продовжено ОСОБА_3 строк тримання під вартою до 20.08.2023.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.08.2023 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжено на 30 діб - до 15 вересня 2023.

На даний час виникла необхідність продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, оскільки 15.09.2023 закінчується строк запобіжного заходу, продовженого ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 17.08.2023, та ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не перестали існувати з огляду на наступне.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження ст. 194 КПК України визначає: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозра ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, серед яких, зокрема:

- рапорт оперативного чергового про надходження повідомлення про виявлення трупа ОСОБА_6 з ознаками насильницької смерті;

- протокол ОМП від 19.05.2023, в ході якого зафіксовано місце події, виявлено труп ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями та вилучено речові докази;

- протокол огляду трупа ОСОБА_6 від 19.05.2023;

- протокол затримання ОСОБА_3 у порядку ст. 208 КПК України;

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_3 ;

- протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;

- лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_6 від 19.05.2023 №81-К.

- висновок судово-медичного експерта, згідно якого встановлено причину смерті ОСОБА_6 , кількість нанесених їй травматичних дій.

Підставами для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Крім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжується з метою запобігання зазначених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, тому ОСОБА_3 , усвідомлюючи вид та розмір покарання, може:

- переховуватись від суду, оскільки вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи в стані алкогольного сп`яніння, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.03.2023 №764- проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 . Тимчасово проживає за адресою АДРЕСА_2 . На даний час ніде не працює, не має міцних соціальних зав`язків, а тому, з метою уникнення покарання може залишити своє місце проживання і переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у тому числі повернутися до місця реєстрації та перейти на тимчасово непідконтрольну частину Донецької області;

- іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може бути виражено у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння пов`язаний з невиправданою агресією щодо інших осіб, а тому останній може повторно вчинити злочин проти життя та здоров`я інших осіб.

Крім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу необхідно прийняти до уваги обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання та ризик повторення протиправної поведінки. Не можна залишити без уваги і той факт, що в умовах воєнного стану вірогідність настання вищезазначених ризиків не зменшилась і є вкрай висока.

Також слід врахувати практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Просить не залишити поза увагою і вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» передбачає, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що намірів переховуватись він не має.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного, просила суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017, зазначено, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 КПК України). Згідно з конституційними принципами рівності та змагальності інші учасники кримінального провадження, разом із прокурором, наділені повноваженням заявляти клопотання, зокрема, щодо застосування інших, у тому числі і більш м`яких, запобіжних заходів, їх зміни чи скасування.

Судом встановлено, що 20.05.2023 ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області підозрюваному ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17.07.2023.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.07.2023 продовжено ОСОБА_3 строк тримання під вартою до 20.08.2023.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.08.2023 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжено на 30 діб - до 15 вересня 2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За нормами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, з викладеного вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і, за наявності підстав, вичерпний перелік яких встановлений ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Суд, перевіряючи достатність доказів для такого висновку, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року), згідно якого, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Європейський суд з прав людини у справі «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 13.04.2014 року також зазначає, що обґрунтованість підозри ґрунтується на можливості сторонньої, незацікавленої особи дійти висновків, що підозрювана особа вчинила кримінальне правопорушення.

Доводи прокурора, зазначені у клопотанні та підтримані ним у судовому засіданні, а також не спростовані захисником та обвинуваченим, вказують на причетність ОСОБА_3 на даному етапі до вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто останній об`єктивно підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, п.3 та п. 5 ч. 1 даної статті, а сторона захисту не назвала та не надала переконливих доказів того, що вони на день розгляду цього клопотання, зменшилися чи взагалі перестали існувати.

При розгляді клопотання, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, злочин вчинений проти життя особи, що значно підвищує ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, він може переховуватися від суду, усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує, у разі визнання його винуватим.

Таким чином, виходячи з принципу судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, враховуючи все вище викладене та те, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину; з метою уникнення покарання, у разі визнання його винуватим, може ухилитися від суду, а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, вирішуючи клопотання прокурора, суд не вбачає порушень КПК України, які б стали підставою для відмови у його задоволенні.

Суд вважає, що утримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

Керуючись ст. 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_3 на 60 днів до 04 листопада 2023 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1