Провадження № 11-кп/824/24/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 січня 2023 року включно.

Таке рішення, суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 15 років позбавлення волі, характер та обставини вчинення інкримінованого йому злочину, який вчинений військовослужбовцем в умовах воєнного стану та спричинив загибель людини. Також судвважає доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, судом приймається до уваги той факт, що наразі у зв`язку із проведенням на території України військових дій країною агресором, частина території держави є тимчасово окупованою, що додатково може надати обвинуваченому можливість переховуватись на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, - відмовити. Застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 зазначає, що ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених в ній, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через грубе порушення судом процесуальних норм.

Звертає увагу, що відповідно, до положеннями ч. 2 ст. 31 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні звернувся до суду із письмовим клопотанням про здійснення кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів починаючи від стадії підготовчого судового засідання. Суд задовольнив клопотання. Однак, після задоволення клопотання про здійснення кримінального провадження колегіально починаючи зі стадії підготовчого судового засідання, в тому ж засіданні 14 листопада 2022 року одноособово розглянув клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, що сторона захисту вважає грубим порушенням прав та охоронюваних законом інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, порушенням гарантованого йому права на справедливий суд та на захист.

Крім того, строк дії попередньої ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було визначено до 26 листопада 2022 року, тобто залишок визначеного строку дозволяв суду повною мірою забезпечити дотримання прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_7 і розглянути питання продовження строку тримання під вартою колегіально до закінчення строку дії попередньої ухвали суду.

Зауважує, що даний час досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершено, сама можливість здійснення будь яких дій, що можуть перешкоджати встановленню істини в даному кримінальному провадженні, є малоймовірною, оскільки об`єм слідчих та процесуальних дій вже виконаний в повному обсязі, всі докази стороною обвинувачення зібрані, відкриті стороні захисту та потерпілим, в тому числі і протоколи допиту свідків, що само по собі робить неможливим будь які намагання перешкоджання встановленню істини по справі з боку ОСОБА_7 , який до того ж не заперечує своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Також звертає увагу, що при розгляді питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою суду необхідно було враховувати положення п.3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, при цьому, ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Звертає увагу, що при вирішенні питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно врахувати дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , його стан здоров`я, соціальні зв`язки, сімейний стан. ОСОБА_7 раніше не судимий, зареєстрований та має постійне місце проживання у м. Києві, характеризується виключно позитивно, є учасником бойових дій, неодноразово відзначений за мужність та військову відвагу нагороджений медалями та нагрудним знаком «Гідність та честь Афгану» тощо.

Також необхідно взяти до уваги міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 , який одружений, має на утриманні матір 1942 року народження, має сина 1989 року народження та онука 2016 року народження, та його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 до приїзду поліції та карети швидкої допомоги не намагався змінити обстановку на місці події або якимось чином приховати сліди кримінального правопорушення, сховати або спотворити знаряддя злочину, не намагався втекти з місця скоєння злочину, не намагався будь - яким чином впливати на осіб - потенційних свідків у кримінальному провадженні, повідомив свого командира про те, що постріли здійснив саме він, добровільно здав зброю.

Натомість, судом першої інстанції, ці обставини належним чином не досліджено та не враховано. Як не враховану й ту обставину, що прокурор в судовому засіданні не довів дійсного існування жодного з ризиків, на які він посилався в своєму к клопотанні.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ч. 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 12 січня 2023 року включно.

Постановлене рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 15 років позбавлення волі, характер та обставини вчинення інкримінованого йому злочину, який вчинений військовослужбовцем в умовах воєнного стану та спричинив загибель людини.

Суд першої інстанції при вирішенні питання продовження строку дії запобіжного заходу також вказав на те, що незважаючи на наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, тим не менш суд вважає доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, судом було взято до уваги той факт, що наразі у зв'язку із проведенням на території України військових дій країною агресором, частина території держави є тимчасово окупованою, що додатково може надати обвинуваченому можливість переховуватись на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які, у разі доведення винуватості, передбачено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема, які вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, в тому числі на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника на предмет розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не тим складом суду, зважаючи на заявлене обвинуваченим клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом, колегія суддів зазначає, що порядок проведення підготовчого судового провадження як першого етапу провадження в суді першої інстанції регламентований ст.ст. 314-317 КПК України та включає вчинення дій, спрямованих на підготовку кримінального провадження до судового розгляду.

Вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду передбачає поряд із вчиненням дій, пов`язаних з організацією судового розгляду (визначення складу суду та формування складу учасників судового розгляду) також і з`ясування питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відтак, вирішення судом першої інстанції в підготовчому судовому засіданні заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим складом суду, що був визначений автоматизованою системою документообігу суду, не суперечило приписам ст. ст. 314-317 КПК України.

Стосовно аргументів захисника про недоведеність прокурором ризиків, передбачених 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

На переконання колегії суддів, посилання суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є конкретними.

Так, щодо ризику переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 в умовах воєнного стану під час виконання завдань з оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, що створила в очах громадян та військового колективу негативне враження, безладдя та безкарності у системі функціонування Збройних Сил України, що є виключним випадком, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію в державі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в умовах воєнного стану не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому ризик переховування ОСОБА_7 від суду залишається високим.

Ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) також наявний, оскільки в межах судового розгляду не було допитано свідків, а з урахуванням того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, наявні достатні підстави вважати обвинуваченого спроможним здійснити вплив на відповідних осіб з метою зміни їх показань.

Колегія суддів також акцентує увагу сторони захисту на тому, що наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, перебування останнього у шлюбі, наявністю в нього на утриманні сина, онука та матері пенсійного віку не усуває ризику переховуватися від суду.

Під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, судом першої інстанції також було надано належну правову оцінку обставинам, які свідчать про недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на низку тверджень захисника обвинуваченого, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, то Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а тому оскаржувану ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3