ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/6329/22 Номер провадження 11-кп/814/1579/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника колонії ОСОБА_8 /в режимі відеоконференції/

та засудженого ОСОБА_9 /в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Полтава матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтава від 24 січня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 09.10.2018 Бєлгородським районним судом Бєлгородської області за ч.3 ст. 229.1, 64, ч.3 ст 60, п. «г» ч.4 ст.228.1, 69 КК РФ до 6 років позбавлення волі в виправній колонії суворого режиму.

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 11.10.2019 вирок від 09.10.2018 приведений у відповідність із законодавством України, визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховувати з 09.10.2018. Зарахувати у строк відбування покарання час перебування під вартою з 20.06.2018 по 22.10.2018 (включно).

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 22.01.2020 внесені виправлення в резолютивну частину ухвали від 11.10.2019, вважати правильним: привести вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 09.10.2018 відносно ОСОБА_9 , який засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 229.1, ч.3 ст. 30, п «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ у відповідність із законодавством України та визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 305, ч.3 ст.15 ч.2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Початок строку 09.10.2018, кінець строку 20.06.2024..

задоволено подання Начальника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», про заміну покарання більш м`яким у виді виправних робіт із встановленням адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_9

Замінено засудженому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі 01 рік 04 місяці 26 днів більш м`яким виправними роботами на цей же термін з відрахуванням в дохід держави 20 % від заробітку.

Встановлено відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративний нагляд строком на 1 рік з обмеженнями відповідно до ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», а саме:

- заборони виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати 8 годин на добу (з 21.00 до 05.00);

- заборонити перебування у визначених місцях району (міста): «Ресторан», «Кафе», «Бар»;

- заборонити виїзд за межі району (міста) місця проживання за особистими питаннями без дозволу керівництва відділу поліції;

- з`являтися на реєстрацію до органів внутрішніх справ за місцем проживання 1, 2, 3, 4 тижня кожного місяця.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Оскаржуваною ухвалою задоволено подання Начальника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», про заміну покарання більш м`яким у виді виправних робіт із встановленням адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_9

Замінено засудженому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі 01 рік 04 місяці 26 днів більш м`яким виправними роботами на цей же термін з відрахуванням в дохід держави 20 % від заробітку.

Встановлено відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративний нагляд строком на 1 рік з обмеженнями відповідно до ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», а саме:

- заборони виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати 8 годин на добу (з 21.00 до 05.00);

- заборонити перебування у визначених місцях району (міста): «Ресторан», «Кафе», «Бар»;

- заборонити виїзд за межі району (міста) місця проживання за особистими питаннями без дозволу керівництва відділу поліції;

- з`являтися на реєстрацію до органів внутрішніх справ за місцем проживання 1, 2, 3, 4 тижня кожного місяця.

ОСОБА_9 був засуджений вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 09.10.2018, приведеним у відповідність із законодавством України ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 11.10.2019, за ч.2 ст. 305, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 307 КК України, тобто кримінальне правопорушення, пов`язане із незаконним обігом наркотичних засобів, в зв`язку з чим подання адміністрації Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» в частині встановлення адміністративного нагляду відносно засудженого ОСОБА_9 підлягає задоволенню.

Станом на час розгляду клопотання начальника Державної Установи «Полтавська виправна колонія (№64)» щодо ОСОБА_9 , має заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання начальника Державної Установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про заміну засудженому ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Зазначає, що наявні матеріали справи не підтверджують позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, а з особистої його характеристики вбачається, що останній не стає на шлях виправлення. Наявність у засудженого стягнення під час відбування покарання, на момент розгляду клопотання, засуджений не працевлаштований, а лише має намір працевлаштуватися.

Прокурор звертає увагу, що ч. 1 ст. 57 КК України передбачено, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого.

Також вказує, що фізична особа-підприємець ФОП ОСОБА_11 , який мав намір працевлаштувати засудженого ОСОБА_9 не є належним доказом реальної можливості працевлаштування, оскільки не містить адреси місця роботи засудженого та обов`язку працевлаштовувати останнього у разі заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання начальника Державної Установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про заміну засудженому ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Засуджений ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Представник колонії вважає судове рішення справедливим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В силу положень ч. 1, 3, 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином з наведеної норми вбачається, що застосування невідбутої частини покарання більш мяким потребує для цього наявності двох підстав: матеріальної, яка полягає в тому, що засуджена особа, відбуваючи покарання, хоч ще не виправилася, однак уже стала на шлях виправлення, та формальної, яка означає, що для заміни первісно призначеного покарання особа має відбути його певну частину, що диференціюється залежно від ступеня тяжкості злочину, форми вини, належності злочину до категорії корупційних, наявності судимості, а також того факту, що особа раніше умовно-достроково звільнялась від відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року за № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

В судовому засіданні слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як встановлено судом першої інстанції, засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання за вироком засуджений 09.10.2018 Бєлгородським районним судом Бєлгородської області за ч.3 ст. 229.1, 64, ч.3 ст 60, п. «г» ч.4 ст.228.1, 69 КК РФ до 6 років позбавлення волі в виправній колонії суворого режиму.

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 11.10.2019 вирок від 09.10.2018 приведений у відповідність із законодавством України, визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховувати з 09.10.2018. Зарахувати у строк відбування покарання час перебування під вартою з 20.06.2018 по 22.10.2018 (включно).

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 22.01.2020 внесені виправлення в резолютивну частину ухвали від 11.10.2019, вважати правильним: привести вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 09.10.2018 відносно ОСОБА_9 , який засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 229.1, ч.3 ст. 30, п «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ у відповідність із законодавством України та визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 305, ч.3 ст.15 ч.2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Згідно ст. 12 КК України вказані злочини, за якими засуджено ОСОБА_9 є злочинами нетяжким, тяжким та особливо тяжким, а тому засудженому необхідно відбути не менше 2/3 частини призначеного покарання, яку на час розгляду клопотання він відбув, працевлаштований, має заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки та вимог безпеки праці, та стягнення,що свідчить про його не стабільну поведінку.

Вказані вище обставини, в сукупності з іншими даними не можуть свідчити, що засуджений став на шлях виправлення, що також залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції замінив невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді виправних робіт, які передбачають наявність постійної роботи із відрахуванням із розміру заробітної плати певного проценту в дохід держави.

Задовольняючи подання колонії та замінюючи покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи суд першої інстанції послався на довідку ФОП ОСОБА_12 про можливість працевлаштування засудженого ОСОБА_13 на посаді оператора ПК.

При цьому суд не врахвував, що ОСОБА_13 до засудження працював зварювальником, будь-якої спеціальності по роботі з ПК не має, як не має будь-яких навиків роботи з ПК, а тому довідку про можливе працевлаштування ОСОБА_13 на посаду оператора ПК колегія суддів вважає сумнівною.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги апелянта щодо незаконності заміни засудженому покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, є обґрунтованими.

Враховуючи, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд вважає, що в даному випадку його застосування є передчасним.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та наявність підстав для її задоволення, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст.376, 405,407,419КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Полтава від 24 січня 2023 року, якою подання начальника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64) задоволено та засудженому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді виправних робіт - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання начальника ДУ «Полтавська виправна колонія (№64» про заміну засудженому ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .