НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

26 травня 2023 року Справа № 322/314/23

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Запоріжжя, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є пенсіонером, має вищу освіту, не заміжня, раніше не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2023 за № 0000004, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, кваліфіковане як: «пособництво у підробленні іншого офіційного документа, який видається установою, і який надає права, з метою використання його іншою особою», за наступних обставин.

В середині літа 2020 року (точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені), перебуваючи у невстановленому місці, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на своє ім`я.

З метою виконання свого злочинного умислу, а саме пособництва у підробленні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на її ім`я та отримання даного документу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, передала свої анкетні дані та фотокартку невстановленій дізнанням особі, яка в подальшому виготовила підроблений документ, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , на автомобіль Citroen С5, легковий седан В, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , з відміткою про його видачу 17.10.2012 ВРЕР № 3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , приблизно через два місяці, в кінці літа 2020 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в м. Запоріжжя, (точного місця не встановлено) отримала від невстановленої в ході досудового розслідування особи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , з відміткою про його видачу 17.10.2012 ВРЕР № 3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_6 , після роз`яснення їй судом суті обвинувачення, заперечила свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, та заперечила вищезазначені обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення. Під час допиту обвинувачена пояснила, що придбала автомобіль у 2012 році, оформлення документів проводилося в ДАІ Шевченківського району м. Запоріжжя, про підробку документів обвинуваченій, за її словами, нічого невідомо.

На підтвердження обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України прокурор послався лише на письмові пояснення ОСОБА_4 від 31.01.2023, згідно з якими вона придбала вищезазначений автомобіль Citroen, приблизно, у 2020 році, а розмитнити його вирішила у 2022 році, для чого сплатила невідомому чоловіку у м. Запоріжжі 1500 доларів США та отримала від нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і реєстраційні номери.

Жодного іншого доказу на підтвердження факту пособництва ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, стороною обвинувачення суду не надано.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, суд виходить з такого.

За загальним правилом частини першої статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Частиною першою статті 358 КК України передбачена відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 КК України пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За правилами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч. 8 ст. 95 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право отримувати від учасників кримінального провадження та інших осіб за їх згодою пояснення, які не є джерелом доказів, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 298-1 КПК України, процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні про кримінальні проступки, крім визначених статтею 84 цього Кодексу, також є пояснення осіб, результати медичного освідування, висновок спеціаліста, а також отримані за згодою показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, пояснення осіб можуть бути процесуальним джерелом доказу у цьому кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 289-1 КПК України.

Надаючи оцінку допустимості пояснень обвинуваченої від 31.01.2023, суд виходить з такого.

Під час дослідження цього доказу у судовому засіданні встановлено, що пояснення ОСОБА_4 були записані начальником сектору дізнання відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , проте у бланку пояснень відсутнє будь-яке попередження особи про відповідальність за повідомлення неправдивої інформації, а також засвідчене підписом ОСОБА_4 підтвердження того, що пояснення з її слів записані вірно та нею прочитані.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Отже показання та пояснення є різними процесуальними джерелами доказів.

Надаючи оцінку показанням та поясненням як процесуальним джерелам доказів, суд зазначає, що такі джерела доказів є схожими за формою та являють собою відомості, які надаються в усній або письмовій формі підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема з реєстру матеріалів досудового розслідування випливає, що станом на 31.01.2023 ОСОБА_4 не мала статусу підозрюваної у цьому кримінальному провадженні та не допитувалась в якості свідка. Під час допиту обвинуваченої у судовому засіданні прокурор зазначив, що ОСОБА_4 під час досудового розслідування відмовилася давати показання як підозрювана. Обвинувачена під час судового розгляду заперечила свої пояснення від 31.01.2023 та заявила, що надала правдиві показання в суді.

Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Проте, нормами КПК України не врегульовано питання кримінального провадження в частині оцінки показань та пояснень, отриманих від однієї особи, а відтак суд, виходячи з принципу законності (ч. 6 ст. 9 КПК України), застосовує загальні засади кримінального провадження, до яких віднесено безпосередність дослідження показань (ч. 1 ст. 23 КПК України), та визнає недопустимим доказом письмові пояснення ОСОБА_4 від 31.01.2023 і бере до уваги її показання, надані під час судового розгляду.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За правилами ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1), обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3).

Виходячи з наведеного, жодним доказом не підтверджується факт пособництва ОСОБА_4 невстановленій особі у підробленні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 . Стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_4 передала свої анкетні дані та фотокартку невстановленій особі, для виготовлення підробленого документу, чи будь-яким іншим чином сприяла вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та що ці події відбувалися саме влітку 2020 року, а суд не може ухвалити обвинувальний вирок на самих лише припущеннях.

Згідно з ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставина, передбачена пунктом 2 частини першої цієї статті (встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення), виявляється під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

Також, за результатами судового розгляду судом встановлено, що 25.01.2023, приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на 79 км автомобільної дороги «Павлоград-Токмак», за межами смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, діючи умисно, придбавши, приблизно в 2020 році, у невстановленої особи при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах завідомо підроблений документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , на її ім`я, керуючи автомобілем марки «CITROEN» С5, реєстраційний номер НОМЕР_3 , маючи злочинний умисел, направлений на використання вказаного завідомо підробленого документа, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , з відміткою про його видачу 17.10.2012 ВРЕР № 3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, завідомо знаючи, що дане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу отримане всупереч встановленому законом порядку, пред`явила інспекторам СРПП відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , з відміткою про його видачу 17.10.2012 ВРЕР № 3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим використала завідомо підроблений документ.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/108-23/1200-ДД від 30.01.2023, наданий на дослідження бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає аналогічним бланкам свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Відповідно до інформації Головного сервісного центру МВС України від 09.02.2023 № 31/2566-2627-2023 встановлено, що станом на 09.02.2023 в Єдиному державному реєстрі МВС відсутня інформація щодо реєстрації транспортного засобу Citroen С5, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.

У судовому засіданні ОСОБА_6 , після роз`яснення їй судом суті обвинувачення, заперечила свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358 КК України.

Разом з цим, вина ОСОБА_4 , також, підтверджується такими доказами: витягом з журналу єдиного обліку від 25.01.2023 за № 119; рапортом начальника СРПП відділення поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 25.01.2023, підписаним обвинуваченою без зауважень, в якому з її слів зазначено, що вона придбала автомобіль приблизно три роки тому; листом Запорізької митниці від 09.02.2023 № 7.20-4/7.20-20-04/8.5/367 та витягом з модуля «Перетин кордону транспортним засобом» Автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» Державної митної служби України, згідно з яким автомобіль Citroen С5 з реєстраційним номером НОМЕР_4 (країна реєстрації LT Республіка Литва) та VIN-кодом НОМЕР_2 в останнє в`їхав на територію України 03.07.2020 через пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка», Харківська область, що виключає реєстрацію цього автомобіля в Україні 17.10.2012, як це зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

Суд відхиляє доводи захисника про те, що висновок експерта № СЕ-19/108-23/1200-ДД від 30.01.2023 є неналежним доказом, оскільки експертом не здійснювалося порівняння досліджуваного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з іншими аналогічними документами, з огляду на таке.

У висновку експерта зазначено, що у ході порівняльного дослідження бланку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_4 зі зразком, технічний опис якого, без заповнення (персональних даних), міститься в інформаційному листі та інформаційно-довідковій програмі «FDS Forensic» було встановлено розбіжність, зокрема за такими ознаками як спеціальні елементи захисту: (імітація УФ- та ІЧ-захист). В цій частині висновок експерта сторонами кримінального провадження під сумнів не ставився. Станом на 17.10.2012 (дата реєстрації, що зазначена у бланку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 ) технічний опис бланка свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було затверджено Наказом МВС від 05.07.2011 № 395 (у редакції наказу МВС від 04.09.2012 № 771), пунктом 5 якого передбачалося, що невидимою при денному світлі фарбою, яка під дією ультрафіолетового проміння набуває жовто-зеленого свічення, надруковані різні за розміром зображення малого Державного Герба України. Отже, встановлення експертом лише цієї ознаки є достатнім для висновку про підробку бланка свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 .

Разом з цим, судом взято до уваги те, що зазначена у бланку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 дата реєстрації автомобіля 17.10.2012, вочевидь не відповідає дійсності, з огляду на вищезазначені докази, зокрема лист Запорізької митниці від 09.02.2023 № 7.20-4/7.20-20-04/8.5/367 та витяг з модуля «Перетин кордону транспортним засобом» Автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» Державної митної служби України, а також лист Головного сервісного центру МВС від 09.02.2023 № 31/2566-2627-2023, яким підтверджено відсутність автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_3 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.

Надані стороною захисту копії листів Головного сервісного центру МВС від 05.05.2023 №31/690АЗ-9461-2023, Чернігівської митниці від 28.04.2023 № 7.11-3/7.11-17.1/8.19/2264, Волинської митниці від 24.04.2023 № 7.3-28-08/4534/36 не спростовують вищезазначених встановлених судом обставин щодо неможливості реєстрації автомобіля Citroen С5, номер шасі НОМЕР_2 , в Україні до 2020 року.

Виходячи з наведеного, суд визнає такими, що не відповідають дійсності показання обвинуваченої ОСОБА_4 про придбання нею автомобіля Citroen С5, номер шасі НОМЕР_2 , у 2012 році, а відтак вона користувалася завідомо підробленим свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 .

Дослідивши та оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та правильність кваліфікації дій обвинуваченої.

При визначенні виду та розміру покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.ст. 66, 67 КК України відсутні.

Враховуючи вищезазначене, данні про особу обвинуваченої та тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність призначення їй покарання у виді штрафу.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся. Клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу обвинуваченій під час судового розгляду не заявлялось.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Довідкою Запорізького НДЕКЦ підтверджується розмір витрат на проведення експертизи у сумі 1510,24 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, а щодо арешту майна на підставі ст. 174 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 358 КК України, ст.ст. 100, 124, 174, 373 376, 393, 395, 532 КПК України, суд

ухвалив:

1. ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України визнати невинуватою та виправдати за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

2. ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму витрат на залучення експерта в розмірі 1510,24 грн. (одна тисяча п`ятсот десять гривень 24 коп.).

4. Речові докази у справі: бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 зберігати в матеріалах справи; два металеві реєстраційні номери НОМЕР_3 знищити, та скасувати арешт цього майна.

5. Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1