Справа № 465/2150/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/16/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Липники Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого до затримання у АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.4, п.6, п.12 ч.2 ст.115 ; ч.4 ст. 187 ; ч.2 ст.15, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115 ; п.1, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого до затримання у АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.4, п.6, п.12 ч.2 ст.115 ; ч.4 ст. 187 ; ч.2 ст.15 , п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115 ; п.1, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,-

з участю: прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8

встановила:

цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 4 , 6, 12, 13 ч.2 ст.115 ; ч.2 ст.15, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115 ; ч.4 ст.187 КК України та призначено ОСОБА_9 покарання : - за п.п. 1, 4 , 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України - довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, - за ч.2 ст.15, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115 КК України - 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, - за ч.4 ст.187 КК України - 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання 22 червня 2014 року.

Визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 4 , 6, 12, 13 ч.2 ст.115 ; ч.2 ст.15, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115 ; ч.4 ст.187 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання : - за п.п. 1, 4 , 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України - довічне позбавлення волі з конфіскацією майна,- за ч.2 ст.15, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115 КК України - 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, - за ч.4 ст.187 КК України - 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання 22 червня 2014 року .

Раніше застосований до засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

За вироком суду, обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_7 у другій декаді травня 2014 р. приїхали у смт.Солотвино Тячівського району Закарпатської області в пошуках роботи, де познайомились із ОСОБА_11 , яка працювала барменом у кафе-барі " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", що розташований по АДРЕСА_2 . Відвідуючи вказаний кафе-бар 17.05.2014 р. , обвинувачені допустили заборгованість за замовлені спиртні напої перед барменом ОСОБА_11 в розмірі 100,00 грн. З метою забезпечення повернення богу ОСОБА_11 утримувала в себе особисті речі обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема мобільний телефон та банківську картку. Маючи намір уникнути погашення боргу та повернути свої речі ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , вступили у злочинну змову на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_11 та її умисного вбивства з корисливих мотивів. Для реалізації виниклого злочинного умислу обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_9 цього ж дня повернулись у приміщення кафе-бару " ІНФОРМАЦІЯ_3 " після закінчення роботи закладу в період часу між 23 год. 35 хв. та 00 год 35 хв. 18.05.2014 р. Використовуючи доброзичливі відносини, які склались між ними та ОСОБА_11 після їх знайомства, потрапили у вказане приміщення через службовий вхід. Згідно попередньо обумовлених злочинних дій знаходячись у приміщенні кафе-бару "Діана", діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи характер своїх дій і бажаючи настання тяжких наслідків, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вчинили розбійний напад на ОСОБА_11 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров"я, маючи на меті спричинити останній особливі фізичні та психічні страждання. Так, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_11 за шию і наніс удар ножем у живіт. Використовуючи значну фізичну перевагу, утримуючи та долаючи її опір, у спосіб, особливо болісний для ОСОБА_11 , ОСОБА_7 тривалий час наносив множинні ножові удари по всьому тілу, усвідомлюючи, що завдає їй сильного, нестерпного болю, заподіюючи особливі мучення. У цей час, обвинувачений ОСОБА_9 руками утримував ОСОБА_11 з метою подолання фізичного опору останньої . Залишивши ОСОБА_11 на підлозі, ОСОБА_7 забрав із барної стійки належні йому мобільний телефон та банківську карточку. Завершуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на заволодіння майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та позбавлення життя ОСОБА_11 з корисливих мотивів, обвинувачений ОСОБА_7 з особливою жорстокістю, наніс ножем останній удар в ділянку лівої половини обличчя, при цьому залишив ніж у голові, зняв з її руки два перстні , одне з яких в подальшому обвинувачені відчужили за 200,00 грн. Злочинними діями обвинувачених ОСОБА_11 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння ,та спричинили смерть потерпілої.

Крім цього, обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_7 13.06.2014 р. близько 03 год. 00 хв., будучи особами, які раніше вчинили умисне вбивство, за попередньою змовою, групою осіб, перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, маючи намір на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , використовуючи доброзичливі з ним відносини, зайшли в житловий будинок АДРЕСА_3 , мотивуючи свій прихід бажанням спільного вживання алкоголю. Знаходячись в приміщенні вказаного житлового будинку, під час розпивання спиртного обвинувачений ОСОБА_7 , здійснюючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на заволодіння майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя, наніс ОСОБА_12 удар ногою в голову, а ОСОБА_9 почав наносити множинні удари кулаками в голову потерпілого . Діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи характер своїх дій і бажання настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 , обвинувачені вчинили розбійний напад на потерпілого, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров"я, бажаючи спричинити останньому особливі фізичні та психічні страждання, у ході якого ОСОБА_7 кухонним ножем наніс потерпілому з особливою жорстокістю множинні удари по тулубу та горнятком по голові, а ОСОБА_9 в цей час продовжував наносити з особливою жорстокістю удари ногами по голові лежачому потерпілому, від яких останній втратив свідомість і перестав рухатись. Присутня ОСОБА_13 почала просити обвинувачених припинити злочинні дії, однак ОСОБА_9 почав наносити їй множинні удари руками і ногами в ділянку голови, скакав ногами по голові, наносячи удари під вагою свого тіла, переслідуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство та усвідомлюючи, що заподіює особливі мучення та страждання. В цей ж час обвинувачений ОСОБА_7 з особливою жорстокістю почав наносити удари ножем ОСОБА_12 у різні ділянки тіла. Одночасно обвинувачений ОСОБА_9 , взявши виделку та ножниці, почав наносити ними удари у різні ділянки тіла ОСОБА_13 , від отриманих травм остання померла . Обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , вважаючи, шо вчинили усі необхідні дії, спрямовані на позбавлення життя потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , фактично не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки потерпілий ОСОБА_12 залишався живим без свідомості, після чого покинули приміщення житлового будинку. Під час вказаних вище протиправних дій обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_9 заволоділи ланцюжком та перстнем з металу жовтого кольору невстановленої вартості, які належали ОСОБА_13 , мобільним телефоном марки "Sertek" вартістю 380,00 грн. грн. з сім-карткою оператора мобільного зв"язку та банківською карткою і посвідченням водія. З метою знищення слідів злочину ОСОБА_7 , виходячи з будинку, ввімкнув газ на газовій плиті для виникнення пожежі і знищення слідів злочину та разом з обвинуваченим ОСОБА_9 залишили місце події. Потерпілого ОСОБА_12 в-подальшому було доставлено у лікувальний заклад, де йому надали кваліфіковану медичну допомогу і врятували життя.

На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення за п.1,п.4, п.6, п.12,13 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України стосовно вбивства ОСОБА_11 та розбійного нападу у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_9 . В частині обвинувачення ОСОБА_9 за п.1,п.4, п.6, п.12,13 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України по епізоду вбивства ОСОБА_13 та замаху на вбивство ОСОБА_12 перекваліфікувати та пом`якшити покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в судовому засіданні не здобуто жодних усних чи письмових доказів, крім тих які ОСОБА_9 давав під фізичним та моральним тиском, які б прямо чи опосередковано вказували на причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до вбивства ОСОБА_11 .

Вважає, протокол про результат здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 10.09.2014 (згідно з яким ОСОБА_9 перебуваючи в камері ЛСІ №19 своєму співкамернику зізнається у вбивстві ОСОБА_11 ) та протокол огляду місця події від 11.07.2014 з довідкою про вилучення відеозапису із камер відео спостереження недопустими доказами, оскільки такі не відповідають вимогам чинного законодавства.

Також зазначає, що на знарядді вбивства ОСОБА_11 відсутні відбитки пальців ОСОБА_9 та відсутні біологічні сліди ОСОБА_11 на одязі останнього, які б мали бути після вчинення злочину.

На переконання сторони захисту, що стосовно епізоду вбивства ОСОБА_13 та замаху на вбивства ОСОБА_12 немає жодного доказу, який би свідчив, що перед приходом до помешкання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , обвинувачені мали намір заволодіти майном останніх і що це було мотивом вбивства. На факт відсутності такого наміру у обвинувачених може вказувати те, що останні, крім речей, які безпосередньо знаходилися на потерпілих, нічого з помешкання не винесли і огляд приміщень на предмет виявлення цінних речей не проводили.

Також зазначає, що немає підстав додатково кваліфікувати дії обвинувачених за п.6, п.12 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України через відсутність між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 попередньої змови на вбивство з корисних мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити провадження в частині обвинувачення за п.1,п.4, п.6, п.12,13 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України стосовно вбивства ОСОБА_11 та розбійного нападу у зв`язку з недоведеністю його винуватості. В частині обвинувачення ОСОБА_9 за п.1,п.4, п.6, п.12,13 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України по епізоду вбивства ОСОБА_13 та замаху на вбивство ОСОБА_12 перекваліфікувати на ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 17.05.2014 він і ОСОБА_14 відвідували бар «Діана» близько 20.30 год., після того вони туди не поверталися, а відтак він не може знати що там відбувалося. Зазначає, що свою вину по цьому епізоду він не визнає, оскільки вбивства не вчиняв.

По епізоду замаху на вбивсто ОСОБА_12 зазначає, що він останнього не чіпав і прийшов до нього на його прохання. Свою вину щодо вбивства ОСОБА_13 визнає.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення із огляду на наступне.

Щодо апеляційних скарг адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.05.2023.

Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до вимог п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження необхідне для реабілітації померлого.

Враховуючи те, що на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 помер і питання про його реабілітацію не порушується, згідно з п.5 ч.1 ст. 284 та ст. 417 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_8 , дійшов висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочинів, згідно пред`явленого обвинувачення, надав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п .4, п.6, п.12 ч.2 ст.115 ; ч.4 ст. 187 ; ч.2 ст.15, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115 ; п.1, п.4, п.6, п.12, п.13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 , та обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку суду апеляційної інстанції мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Твердження апелянтів повністю спростовуються об`єктивними відомостями, дослідженими судом першої інстанції під час судового розгляду за участю сторін та яким надано обгрунтована, правова оцінка у оскаржуваному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допитаний обвинувачений ОСОБА_15 у судовому засіданні першої інстанції по епізоду вчинення злочинних дій у с.Липники, Пустомитівського району Львівської області свою винуватість визнав частково та пояснив, що він із ОСОБА_7 знайомі протягом тривалого часу, оскільки проживали в с.Липники по сусідству. В ніч з 12.06.2014 р. на 13.06.2014 р. він з ОСОБА_16 у с.Липники вживали алкогольні напої , після чого вирішили піти до ОСОБА_12 в будинок АДРЕСА_4 двері їм відкрив ОСОБА_12 , вони сиділи в приміщенні кімнати на першому поверсі, вживали спиртні напої, розмовляли, ОСОБА_13 була теж з ними. Під час розмови про ОСОБА_17 виник конфлікт , ОСОБА_7 першим наніс удар в обличчя ОСОБА_12 . Від шуму прокинулась ОСОБА_13 , яка лежала на дивані. Він її стягнув з дивана на землю, вирвав у неї з рук ножиці, якими наніс один удар в область її голови, зокрема скроню. Скільки ударів наносив не пригадує. Які удари наносив ОСОБА_7 ОСОБА_12 ,не бачив. Коли вийшли на вулицю, він викинув в кущі ніж і ножиці, які знаходились у нього в руках. Обернувшись, він побачив у вікні будинку ОСОБА_18 . Після цього викликали автомобіль "таксі", їздили по ломбардах, намагались здати там викрадені речі, однак нічого не вийшло, тому повернулись в с.Ковирі, що біля с.Липники, з таксистом розрахувались викраденим мобільним телефоном.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні першої інстанції по епізоду вчинення злочинів у смт Солотвино Тячівського району Закарпатської області відмовився надати показання згідно ст.63 Конституції України.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції на її спростування належним чином проаналізував і оцінив у вироку, визнавши достовірними зібрані у справі докази, якими і обгрунтував своє рішення.

При цьому колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_19 , та свідка ОСОБА_20 , які хоча і не були безпосередніми очевидцями події, проте повідомили суду про відносини між обвинуваченим та потерпілою, які передували до вчиненого злочину.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_19 вказав, що 17.05.2014 р. близько 20 год. 00 хв. він під"їхав до своєї доньки ОСОБА_11 по місцю її праці в кафе-бар " ІНФОРМАЦІЯ_3 " у смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, на вул.Спортивній, 44, оскільки вона його просила забрати виручку. Він був очевидцем конфлікту ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з місцевими відвідувачами кафе-бару та з донькою, обвинувачені були у нетверезому стані . Забравши у доньки виручку він поїхав додому. Його донька проживала окремо від нього, а саме з бабцею - його матір"ю, яка на наступний день подзвонила і повідомила, що ОСОБА_11 не повернулась додому, її мобільний телефон відключений. Від людей він довідався про вбивство його доньки, обставини якого йому невідомі. В приміщенні моргу у речах його доньки він знайшов сережки і ланцюжок, а два золотих перстні і мобільний телефон пропали. Вже після похорону від різних мешканців селища він дізнався, що ОСОБА_7 і ОСОБА_9 бували у доньки в барі , за спожите спиртне були винні їй гроші, через це між ними стався конфлікт.

Із показань свідка ОСОБА_20 вбачається, що 17.05.2014 р. близько 21.00 год. ОСОБА_11 подзвонила їй і розповіла , що ОСОБА_7 з товаришем знаходяться в приміщенні кафе-бару "Діана", розпивають спиртні напої, не хочуть за випивку платити, вчинили конфлікт із місцевими, вона вимушена була забрати у ОСОБА_7 його мобільний телефон і банківську карточку, як заставу за борг. На наступний день їй подзвонила знайома, яка повідомила, що ОСОБА_11 вбили.

Поряд з цим, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується дослідженими у суді письмовими доказами, що містяться у: протоколах огляду місця події від 18.05.2014 р. з фототаблицею до нього; протоколі огляду від 18.05.2014 р. з планом-схемою та фототаблицею до нього; протоколі пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.06.2014р. ; протоколі пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.06.2014 р. ; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 17.06.2014 р.; висновку експерта №10/213 від 09.07.2014р.; висновку судово-медичної експертизи №86; протоколі пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.06.2014р., зміст яких детально відтворено у вироку

Щодо доводів захисника про те, що протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 10.09.2014 р. є недопустим доказом, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурором в якості письмового доказу обвинувачення подано протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 10.09.2014 р. та жорсткий диск , інформація з якого відтворена та прослухана в суді, на яких містяться дані застосування аудіо контролю в приміщенні СІЗО м.Львова стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 в період з 29.07.2014 р. по 07.08.2014 р. за ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01.07.2014 р. Із змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_9 повідомляв, що «він із товаришем втікали пішки в Київ», оскільки були причетні до «вбивства дівчини з 17 числа на 18 число , та ще однієї жінки, і один мужик вижив»... Одна із загиблих « була дівчиною його колеги, її роздягнули, щоб була підозра на згвалтування.. вкрали двісті гривень, цепочку, яка виявилась біжутерією».

За клопотанням сторони захисту, яке було задоволено судом, сторона обвинувачення зобов`язана була відкрити стороні захисту та подати суду ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01.07.2014 р., якою надавався дозвіл на здійснення УОТЗ ГУМВСУ у Львівській області негласної слідчої /розшукової/ дії : аудіо контролю особи в СІЗО м.Львова з 01.07.2014 р. терміном на 50 діб.

Однак, з врахуванням того, що сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, суд першої інстанції протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 10.09.2014 р. визнав недопустимим доказом, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Також, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 по епізоду вчинення злочинів відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 13.06.2014 р. у с.Липники Пустомитівського району Львівської області, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

При цьому колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно поклав в основу вироку показання потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: протоколі огляду місця події від 13.06.2014 р. зі схемою і фототаблицею; протоколі огляду місця події від 18.06.2014 р.; висновку експерта судово-медичної експертизи №97/2014 від 13.06.2014- 14.07.2014; висновку експерта судово-медичної експертизи №181/2014-мк з таблицями; висновку експерта судово-медичної експертизи №1219 від 18-23.07.2014; судово-медичній експертизі №1030 від 23.06.2014 р.; висновком експерта №5/872 від 19.09.2014 р. ; експертному дослідженні №5/871 від 23.09.2014 р. ; висновку трасологічної експертизи №5/827 від 12.09.2014 р.; висновку молекулярногенетичних експертиз №10/272 від 20.08.2014 р.; висновку молекулярно-генетичної експертизи №10/288 від 27.08.2014; висновком молекулярно-генетичної експертизи №10/285 від 21.08.2014 р.; висновком експерта №9/305 від 07.08.2014 р.; висновку судово-медичної експертизи №205/2014-мк від 18.09.2014 р.; висновку судово-медичної експертизи №206/2014-мк від 18.09.2014 р.; судово-медичної експертизи №207/2014-мк від 18.09.2014 р; висновку судово-медичною експертизою №208/2014-мк 18.09.2014 р.; протоколі пред"явлення особи для впізнання від 09.07.2014 р. з фототаблицею до нього; протоколі проведення слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_9 від 24.06.2014 р. з фототаблицею до нього; протоколом пред"явлення особи для впізнання від 09.07.2014 р. з фототаблицею, зміст яких детально відтворено у вироку.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав належну оцінку сукупності доказів та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень правопорушень.

Доводи сторони захисту про відсутність умислу на вбивство з корисливих мотивів були предметом перевірки суду першої інстанції та були спростовані всебічно, повно і об`єктивно дослідженими у судовому засіданні доказами, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Дії винної особи кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у разі вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів. Тобто, незаконне заволодіння майном є лише мотивом вчинення цього злочину.

Під нападом за ст. 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Якщо під час розбою було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за ч. 4 ст. 187 КК України і п.6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Разом з цим, як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство, відповідальність за, яке передбачено п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, кваліфікується у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди.

При цьому не має значення, коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину. У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч. 4 ст. 187КК України).

На підставі об`єктивно з`ясованих всіх обставин кримінального провадження у сукупності та враховуючи знаряддя й спосіб вчинення злочинів, характер, локалізацію та кількість ударів, завданих потерпілим, а також поведінку винного після вчинення злочину, який намагався одразу отримати матеріальну вигоду від збуту викрадених речей, суд дійшов обґрунтованих висновків про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 та відповідно правильність кваліфікації його дій.

Також, колегія суддів, вважає вірною кваліфікуючу ознаку вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, враховуючи єдність умислу обвинувачених на вчинення протиправних дій, зокрема з огляду на характер вчинених дій: узгодженості нанесення тілесних ушкоджень, спільності дій, спрямованих на настання смерті потерпілих, намагання приховати наслідки своєї злочинної діяльності.

Позиція сторони захисту про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України не знайшла свого підтвердження, спростована об`єктивними даними кримінального провадження, що були встановлені належними, допустимими та достовірними доказами.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано характер і тяжкість вчинених ним злочинів, їх мотиви та способи вчинення , особу обвинуваченого , який вину свою визнав частково, не відшкодовував збитки потерпілим, раніше притягався до кримінальної відповідальності, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Таке покарання, на думку колегії суддів не є надмірно суворим з врахуванням як обставин кримінального провадження, так і особи обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку за довадами апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

постановила:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року відносно ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо останнього, на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: