В И Р О К

Іменем України

11 вересня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000409 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Двадцять першого листопада 2019 року о 07 годині 45 хвилин у світлу пору доби, ОСОБА_4 керуючи закріпленим за ним автомобілем «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав прокуратурі Житомирської області, рухаючись зі швидкістю близько 70 км/год на під`їзній дорозі в напрямку від смт Новогуйвинське Житомирського району до автодороги «Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський», за межами населеного пункту по правій смузі руху з увімкненим ближнім світлом фар, порушив вимоги п.п. 2.3 б, 10.1, 14.2 в, г Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (в редакції від 01.05.2019), проявив неуважність, не забезпечив безпеки дорожнього руху, не переконався у тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, а також у можливості не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу, розпочав маневр обгону транспортного засобу - легкового автомобіля невстановленої досудовим розслідуванням марки, який рухався попереду у попутному напрямку, виїхавши керованим автомобілем на смугу зустрічного руху.

У результаті вказаних дій ОСОБА_4 раптово створив небезпеку водієві моторолера «Speedgear», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , який перебуваючи у шоломі та з увімкненими ближнім світлом фар, рухався по зустрічній для ОСОБА_4 смузі руху в напрямку від автодороги «Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський» до смт Новогуйвинське.

Під час раптово виниклої небезпеки, водій ОСОБА_10 , вживаючи заходів для уникнення зіткнення, не впоравшись з керуванням, впав з моторолером на зустрічній для обвинуваченого смузі руху, зміщуючись частково на ліве узбіччя, що по ходу руху автомобіля під керуванням обвинуваченого, де на відстані 303,1 м від інформаційно-вказівного знаку 5.45 «Початок населеного пункту» на лівому узбіччі відбувся наїзд автомобіля «Toyota Corolla» під керуванням ОСОБА_4 , який уникаючи зіткнення наїхав на водія ОСОБА_10 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій моторолера ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на правій стопі, двох саден по передній поверхні правого коліна, садна на лівій стопі, синця на лівій гомілці, садна на шиї, двох синців та масивного садна на обличчі, крововиливів у м`які тканини голови, переломів кісток лицевого та мозкового відділу черепа з ушкодженням оболонок та речовини головного мозку, забоїв легень, внаслідок чого від тупої сукупної травми тіла у виді черепно-мозкової травми та забою легень, на місці ДТП помер.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та надав показання, які цілком відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим стороною захисту, потерпілою та її представником, судовий розгляд проведено відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір ОСОБА_11 , яка є інвалідом І групи, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Не залишає суд поза увагою думку потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 , які наполягають на суворості покарання та просили призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Також призначаючи покарання суд враховує особу винного, який повністю визнав свою вину у вчиненому злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання, як то визнання вини та щире каяття, які істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, наявність у останнього утриманців, зокрема, малолітньої дитини та матері з інвалідністю, тобто міцних соціальних зв`язків.

Окрім того, суд бере до уваги те, що обвинувачений вибачився перед учасниками судового розгляду у залі судового засідання, а також попри те, що він є третьою особою у цивільному позові потерпілої та не дивлячись на результати вирішення її позовних вимог, запевнив суд, що буде надавати потерпілій матеріальну допомогу та підтримувати її, що, на думку суду, свідчить про його критичне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення.

До того ж визначаючи ОСОБА_4 покарання суд звертає увагою на неоспорювані сторонами обставини вчинення аварії, зокрема, на той факт, що загиблий ОСОБА_10 , для уникнення зіткнення також не впорався з керуванням мопеду з якого випав на зустрічну смугу руху, де їхав автомобіль обвинуваченого, що, певною мірою, також сприяло виникненню згаданої ДТП.

Вирішуючи яке покарання призначити обвинуваченому суд, крім викладеного, враховує правову позицію прокурора, який просить призначити реальне покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк та думку потерпілої яка наполягала на суворому покаранні.

З огляду на викладене, а саме за наявності наведених обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також з урахуванням обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, особи обвинуваченого та його соціальних зв`язків, суд дійшов до висновку, що є законні підстави для застосування ст. 69 КК України та призначенні обвинуваченому іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді обмеження волі, яке, в свою чергу, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але яке останній має відбути реально та яке, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню нових злочинів.

Разом з тим, з огляду на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину та наслідків у виді смерті потерпілого, суд не погоджується з позицією сторони захисту щодо звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробовуванням та без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Хоча дії останнього мають характер необережних, все ж таки полягають саме в порушенні ПДР України, які він, як водій, повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. В даному випадку порушення обвинуваченим, навіть з необережності, обов`язку дотримуватися ПДР України призвело до порушень невід`ємних прав потерпілих на життя. І наслідком такого порушення, на думку суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого права на керування транспортними засобами. Покарання без призначення такого додаткового покарання, на думку суду, не сприятиме досягненню мети покарання та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказане рішення суду ґрунтується на тому, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та запобіганню нових злочинів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення на її користь з Житомирської обласної прокуратури 950000 грн моральної шкоди та з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Українська страхова група» 1617 грн витрат на поховання, 50076 грн моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст. 1201 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати витрати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання.

Той факт, що потерпіла не зверталася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до страховика. Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 19.06.2019 у справа №465/4621/16-к.

З огляду на викладене, суд стягує з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Українська страхова група» на користь потерпілої документально підтверджені останньою витрати на поховання ОСОБА_10 , які згідно з чеком №113 від 22.11.2019 складають 1617 грн.

Однак, позивачка також просить стягнути зі страхової компанії 50076 грн та Житомирської обласної прокуратури 950000 грн моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Зі змісту ст. 1168 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 27 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, виключно лише на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1 - 5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до вказаних статей коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання, та дитина потерпілого, народжена після його смерті. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у справі №756/8644/19 від 09.07.2020 факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Вказані обставини в ході судового розгляду мають бути підтверджені належними й допустимими засобами доказування.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, предметом позову позивачки є відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, а тому доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й обставини, за яких вона та її діти перебували на утриманні померлого та потребували матеріальної допомоги.

Своєю чергою, факт проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_10 потерпіла доводить довідкою виконавчого комітету Сінгурівської сільської ради №688 від 26.05.2020 з якої вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 постійно до моменту смерті проживали однією сім`єю та вели спільне господарство та копіями свідоцтв про народження дітей, а саме ОСОБА_12 , 2007 р.н. та ОСОБА_13 , 2001 р.н., де батьком записаний ОСОБА_14 .

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 у справі №531/295/19 висловив свою чітку позицію з якої вбачається, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Проаналізувавши вказане вище, а також оцінивши надані позивачкою докази, суд приходить до висновку про недоведеність факту проживання з ОСОБА_10 однією сім`єю, а також того, що на його утриманні перебували вона та її двоє дітей.

З огляду на викладене, суд відмовляє у стягненні зі страхової компанії та Житомирської обласної прокуратури на користь потерпілої моральної шкоди.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого витрати пов`язані з проведенням експертиз.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та з урахуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_6 зі ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Українська страхова група» матеріальну шкоду у розмірі 1617 (одна тисяча шістсот сімнадцять) грн витрат на поховання.

Врешті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 19601 (дев`ятнадцять тисяч шістсот одну) грн 49 коп. витрат на залучення експертів.

Речові докази:

- моторолер «Speedgear», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на території УЛМТЗ ГУНП в Житомирській області по вул. Слобідській, 35 в м. Житомир - повернути власнику або законному володільцю;

- одяг ОСОБА_10 , а саме, шкіряну куртку чорного кольору, туфлі чорного кольору, светр блакитного кольору, штани чорного кольору з паском, труси сірого кольору, майку зеленого кольору, рейтузи темного кольору, сорочку в клітинку, який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ТУ ДБР у м. Хмельницькому - повернути власнику або законному володільцю;

- автомобіль марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається у гаражному боксі прокуратури Житомирської області по вул. С. Ріхтера, 11 у м. Житомирі - повернути Житомирській обласній прокуратурі;

- уламки шолому, пластмаси, правого переднього колеса, полімерний фрагмент, змиви з керма, важеля коробки передач, важеля відмикання двері, спецпакет зі слідами запаху, полімерний ковпак заднього правого колеса, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ТУ ДБР у м. Хмельницькому - знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Потерпілій, яка не була присутньою у удовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: