Справа № 405/385/23
провадження № 1-кс/405/1126/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2023 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 та її захисника-адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання слідчого ВР ЗСГСД СУ ГУНП в Кіроворградській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2022 року № 0001015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-2 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Таллін, Естонія, українці, громадянці України, незаміжній, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

слідчий ВР ЗСГСД СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням обов`язків.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що слідчим відділом слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, за процесуального керівництва Кіровоградської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001015 від 07.12.2022, за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що відповідно до вимог частини 1 статті І Закону України «Про гуманітарну допомогу» (надалі Закону) - гуманітарна допомога це цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують ї у зв`язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров`я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та ї захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об`єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог статті 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Не відносяться до гуманітарної допомоги підакцизні товари, крім: транспортних засобів, що надходять у період проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях для отримання і використання Збройними Силами України, Національною гвардією України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Державною службою України з надзвичайних ситуацій, Державною спеціальною службою транспорту, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України для забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (пункт 2 частини 2 статті 3 Закону).

Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України. В подальшому, Указом № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України від № 2738-1X від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Разом з цим, 03.12.2022 у раніше знайомих між собою громадян України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел на власне збагачення шляхом отримання прибутку від продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги.

Так, реалізуючи свій спільний корисливий умисел, направлений на незаконне використання (продаж) з метою отримання прибутку товарів (предметів) гуманітарної допомоги, усвідомлюючи, що вони діють під час воєнного стану, ОСОБА_7 в соціальній інтернет мережі «Instagram» на загальнодоступній сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розмістив оголошення про продаж транспортних засобів.

В подальшому, 05.12.2022 свідок ОСОБА_8 підшукуючи транспортні засоби для подальшої передачі на потреби ЗСУ, побачив на сайті в соціальній інтернет мережі «Instagram» на загальнодоступній сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вище зазначене оголошення та воно його зацікавило, у зв`язку з чим останній домовився про зустріч з особою, яка розмістила вказане оголошення з метою огляду транспортних засобів.

Так, відповідно до декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, 17.12.2022 громадянин іноземної держави Pauli Salokas здійснив перетин державного кордону України без сплати мит за розмитнення транспортного засобу, через пункт пропуску «Шигині» (зона діяльності митного поста Львівської митниці) та ввіз на територію України транспортний засіб марки «Hyundai Santa Fe», 2005 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , як гуманітарну допомогу.

Крім того, відповідно до декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, 24.12.2022 громадянка України ОСОБА_4 здійснила перетин державного кордону України без сплати мит за розмитнення транспортного засобу, через пункт пропуску «Шигині» (зона діяльності митного поста Львівської митниці) та ввезла на територію України транспортний засіб марки «Nissan Pathfinder», 2005 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , як гуманітарну допомогу для ЗСУ.

Разом з цим, відповідно до декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, 15.01.2023 громадянин іноземної держави Seger Visa-Pekka здійснив перетин державного кордону України без сплати мит за розмитнення транспортного засобу, через пункт пропуску «Рава-Руська» (зона діяльності митного поста Львівської митниці) та ввіз на територію України транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», 2007 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , як гуманітарну допомогу для.

У подальшому, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці вище вказані транспортні засоби потрапили у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які усвідомлюючи, що вказані транспортні засоби являються гуманітарною допомогою, за попередньою змовою між собою, вирішили здійснити продаж свідку ОСОБА_8 транспортні засоби «Hyundai Santa Fe», 2005 року виробництва, «Mitsubishi Outlander», 2007 року виробництва та «Nissan Pathfinder», 2005 року виробництва, з метою отримання прибутку.

З метою придбання вищевказаних транспортних засобів, 05.01.2023 свідок ОСОБА_8 передав ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заздалегідь обумовлений між ними завдаток у розмірі 1 000,00 доларів США, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на банківську картку ОСОБА_4 № НОМЕР_7 , що еквівалентно 36 568,6 гривень за офіційним курсом НБУ.

У подальшому, 18.01.2023 близько 16 год 45 хв., знаходячись на території АЗС «ОККО», розташованій за адресою: Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Короленка, будинок 137, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на отримання прибутку, діючи умисно, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану, достеменно розуміючи, що вищевказані транспортні засоби ввезені на територію України як гуманітарна допомога, цільового надходження для потреб Збройних сил України, продала свідку ОСОБА_8 транспортні засоби марки «Hyundai Santa Fe», 2005 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , марки «Mitsubishi Outlander», 2007 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 та марки «Nissan Pathfinder», 2005 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , загальною ринковою вартістю 557 376,05 гривень, за грошові кошти в розмірі 16 500 доларів США, тим самим отримавши прибуток від продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги.

Таким чином, своїми протиправними діями, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 201-2 КК України, тобто продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у значному розмірі, під час воєнного стану.

Слідчий в клопотанні просив застосувати до підозрюваної запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що викладені у клопотанні та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Захисник та підозрювана просили відмовити у задоволенні клопотання. 06.04.2023 підозрювана перенесла хірургічне втручання та продовжує у зв`язку з цим лікуватися.

У судовому засіданні за клопотанням сторони захисту допитано свідка ОСОБА_9 , який показав, що з ОСОБА_10 знайомий з 2011 року, бачиться з ОСОБА_10 2-4 рази на місяць. Свідок вказав, що ОСОБА_10 ініціативна, творча та відповідальна людина, і в цілому характеризується позитивно. Проживає по АДРЕСА_3 , з братом. Працює у декількох сферах, зокрема у гуманітарній.

Також, у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_11 , який показав, що він купував автомобілі за власні кошти, частини коштів у нього не вистачило, тому ОСОБА_10 перевела йому кошти. Благодійна організація «Берегиня України» в особі ОСОБА_8 попросила знайти у свідка автомобілі. ОСОБА_8 зв`язався з ОСОБА_12 та попросив знайти автомобілі. В подальшому ОСОБА_13 зв`язалася із свідком та попросила допомогти знайти автомобілі. Свідок знайшов автомобілі, які їм підійшли. Під час купівлі автомобілей було укладено договір купівлі-продажу, автомобілі були зареєстровані на свідка. Спочатку було узгоджено з благодійною організацією, що автомобілі не будуть передаватися для них безкоштовно, бо свідок немає можливості дарувати автомобілі, тому було узгоджено, що організація відшкодує вартість автомобілей та витрати на їх ремонт. Це були авто ОСОБА_14 , Mitsubishi « ОСОБА_15 », власником яких є свідок. Свідок не приймав рішення про передачу вказаних авто як гуманітарної допомоги. Ремонт робили в України. Одне авто перевозила ОСОБА_10 , два інших перевозили знайомі свідка. Перевезення автомобілей оплачувалося. ОСОБА_10 попросила знайти автомобілі приблизно в кінці 2022 року.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, пояснення свідків слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, (кримінальне провадження № 0001015 від 07.12.2022 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 3 ст. 201-2 КК України) органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення є ГУНП в Кіровоградській області (а.к.5).

Слідчим суддею встановлено, що 05.12.2022 свідок ОСОБА_8 підшукуючи транспортні засоби для подальшої передачі на потреби ЗСУ, побачив на сайті в соціальній інтернет мережі «Instagram» на загальнодоступній сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вище зазначене оголошення та воно його зацікавило, у зв`язку з чим останній домовився про зустріч з особою, яка розмістила вказане оголошення з метою огляду транспортних засобів.

Так, відповідно до декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, 17.12.2022 громадянин іноземної держави Pauli Salokas здійснив перетин державного кордону України без сплати мит за розмитнення транспортного засобу, через пункт пропуску «Шигині» (зона діяльності митного поста Львівської митниці) та ввіз на територію України транспортний засіб марки «Hyundai Santa Fe», 2005 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , як гуманітарну допомогу.

Крім того, відповідно до декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, 24.12.2022 громадянка України ОСОБА_4 здійснила перетин державного кордону України без сплати мит за розмитнення транспортного засобу, через пункт пропуску «Шигині» (зона діяльності митного поста Львівської митниці) та ввезла на територію України транспортний засіб марки «Nissan Pathfinder», 2005 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , як гуманітарну допомогу для ЗСУ.

Разом з цим, відповідно до декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, 15.01.2023 громадянин іноземної держави Seger Visa-Pekka здійснив перетин державного кордону України без сплати мит за розмитнення транспортного засобу, через пункт пропуску «Рава-Руська» (зона діяльності митного поста Львівської митниці) та ввіз на територію України транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», 2007 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , як гуманітарну допомогу для.

У подальшому, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці вище вказані транспортні засоби потрапили у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які усвідомлюючи, що вказані транспортні засоби являються гуманітарною допомогою, за попередньою змовою між собою, вирішили здійснити продаж свідку ОСОБА_8 транспортні засоби «Hyundai Santa Fe», 2005 року виробництва, «Mitsubishi Outlander», 2007 року виробництва та «Nissan Pathfinder», 2005 року виробництва, з метою отримання прибутку.

З метою придбання вищевказаних транспортних засобів, 05.01.2023 свідок ОСОБА_8 передав ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заздалегідь обумовлений між ними завдаток у розмірі 1 000,00 доларів США, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на банківську картку ОСОБА_4 № НОМЕР_7 , що еквівалентно 36 568,6 гривень за офіційним курсом НБУ.

У подальшому, 18.01.2023 близько 16 год 45 хв., знаходячись на території АЗС «ОККО», розташованій за адресою: Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Короленка, будинок 137, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на отримання прибутку, діючи умисно, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану, достеменно розуміючи, що вищевказані транспортні засоби ввезені на територію України як гуманітарна допомога, цільового надходження для потреб Збройних сил України, продала свідку ОСОБА_8 транспортні засоби марки «Hyundai Santa Fe», 2005 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , марки «Mitsubishi Outlander», 2007 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 та марки «Nissan Pathfinder», 2005 року виробництва, іноземної реєстрації, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , загальною ринковою вартістю 557 376,05 гривень, за грошові кошти в розмірі 16 500 доларів США, тим самим отримавши прибуток від продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги.

29.03.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України (а.к. 45-48).

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 201-2 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Щодо обґрунтованості підозри:

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України. Її причетність до оголошеної підозри підтверджується протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_8 (а.к. 10-12), протоколом додаткового допиту свідка (а.к. 14-16), протоколом огляду місця події від 18.01.2023 за адресою: АДРЕСА_4 на території АЗС ОККО (а.к. 17-19), протоколом додаткового допиту (а.к. 21-23), повідомленням про підозру (а.к. 45-48), протоколом про проведення НСРД (а.к. 52-69).

За практикою ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv. UnitedKingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 могла вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 201-2 КК України.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Щодо ризиків передбачених ст. 177 КПК України:

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з клопотанням про застосування до підозрюваної запобіжного заходу, слідчий та прокурор вказали на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4 та 5 ст. 177 КПК України.

Але зважаючи на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, при ризику вчинення ним подальших правопорушень, при ризику вчинення ним подальших правопорушень, при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними та абстрактними.

Також, відповідно до рішення у справі «Клішин проти України» зазначено, щонаявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному правопорушення, на даний час існує лише один ризик, а саме: ризик того, що підозрювана ОСОБА_4 може незаконно впливати, як особисто так і через знайомих, на свідків, що вже допитані у кримінальному проваджені і дають викривальні свідчення так і тих, що підлягають встановленню та допиту, з метою зміни та дачі показів останніми на його користь.

Оцінюючи обґрунтованість даного ризику, слідчий суддя виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, то слідчий суддя погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу підозрюваною ОСОБА_4 на свідків в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність лише одного ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КК України.

Інші ризики на які слідчий та прокурор посилалися у клопотанні та під час судового розгляду клопотання прокурором не доведені. Тобто, на підтвердження більшості, передбачених в клопотанні ризиків прокурором не було надано жодного доказу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України і його належної поведінки.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У рішеннх ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії» зазначається, що не може бути підставою для тримання підозрюваного під вартою, очікування призначення йому покарання у виді позбавлення свободи .

Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Мотивуючи неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, слідчий в своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу тримання під вартою та прокурор в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого застосовують загальні твердження, без належної аргументації з посиланням на певні обставини, а тому фактично не довели доцільність застосування до ОСОБА_4 виключно запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також те, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, тобто, слідчий суддя приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя при вирішенні питання про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу також враховує те, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч.5 ст.9 КПК). Так, згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 178 ККПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт являє собою позбавлення свободи в розумінні підпункту «с» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини (пункт 17 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Вітторіо та Луіджи Манчіні проти Італії», «Лавентс проти Латвії»).

З урахуванням встановлених обставин, пояснень прокурора, підозрюваної та її захисника, а також практики ЄСПЛ, враховуючи наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, слідчим суддею розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, а тому при вирішенні питання про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам відмічається, що підозрювана ОСОБА_4 раніше не судима, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, перенесла оперативне втручання та потребує подальшого лікування.

При розгляді клопотання суд має ретельно перевіряти дані про особу, щодо якої застосовується (продовжується) строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою (вік, здоров`я, сімейний стан, соціальна занятість особи, вид діяльності, місце проживання п. п. 3-10 ч. 1 ст. 178 КПК).

Стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого) може вказувати на меншу вірогідність того, що він може ухилятися від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини у справі. При обранні запобіжного заходу у виді взяття під варту необхідно переконатися, що його застосування не призведе до погіршення стану здоров`я особи. Коли підозрюваний, обвинувачений тяжко хворий і в умовах слідчого ізолятора не має можливості здійснювати необхідне лікування, до нього не варто застосовувати такий запобіжний захід.

Так, однією із підстав порушення п. 1 ст. 5 Конвенції у справі «Барило проти України» (рішення ЄСПЛ від 16.05.2013) стало те, що у заявниці було наявне тяжке захворювання (третя группа інвалідності), у зв`язку з чим вона потребувала спеціального лікування, дієти і постійного медичного нагляду.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, у тому числі й факту тривалого захворювання підозрюваної та перебування її в лікарні на стаціонарному лікуванні, під час якого нею було перенесено оперативне втручання, знаходження підозрюваної на амбулаторному лікуванні й того, що вона потребує подальшого лікування, що підтверджується довідкою №87 від 12.05.2023 року, слідчий суддя вважає за можливе застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт в певний період доби, який є достатнім запобіжним заходом та забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, заборонивши підозрюваній залишати житло у період часу з 20.00 год. до 07.00 год. наступного дня, та поклавши на неї обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, в межах строку досудового розслідування, тобто до 29.05.2023 року.

Таким чином, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.176-197, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід домашній арешт, який полягає у забороні підозрюваній у період часу з 20.00 год. до 07.00 год. наступного дня, до 29.05.2023 року, залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 обов`язки, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні та слідчого судді та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона фактично проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_7 ;

5) здати на зберігання до відповідного територіального органу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Контроль за виконанням ОСОБА_4 , покладених на неї обов`язків покласти на Дарницьке управління поліції ГУНП в м. Києві

Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрювану обов`язків визначити до 29.05.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення

Слідчий суддя ОСОБА_16