Справа № 461/3945/22
Провадження № 1-кп/444/83/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження №0000448, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2022 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в смт. Щирець, Пустомитівський район, Львівська область, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, працює - водій, одружений, освіта середня спеціальна, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий 03.09.2021 року, орган, що видав 4632, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області кримінальне провадження №0000448, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 18.05.2022, приблизно о 22:13 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись ним у лівій смузі руху автодороги «Тернопіль - Львів - Рава-Руська» у с. Великі Грибовичі Львівського району Львівської області» в напрямку до м. Жовква Львівської області порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Р. 1 п. 1.5, 1.10; Р. 2 п. 2.3 б), д); Р. 12 п. 12.3, 12.4, 12.9 б), які виразилися в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, рухаючись зі швидкістю біля 113-122 км/год. в населеному пункті, де дозволена швидкість руху 50 км/год., наближаючись до регульованого перехрестя автодороги «Тернопіль - Львів - Рава-Руська» - «Малі Грибовичі - Дубляни», на якому у цей час світлофорні об`єкти працювали у жовтому миготливому режимі, не дотримався безпечної швидкості руху, не вжив заходів до своєчасного застосування гальмування та здійснив зіткнення з автомобілем марки «BMW 318», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який в цей час рухався з ліва на право на його смугу руху із другорядної дороги «Малі Грибовичі - Дубляни» в напрямку до м. Дубляни Львівської області.

В результаті порушення Правил дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_3 , причиною смерті водія автомобіля марки «BMW 318», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_8 згідно висновку експерта № 83/22 від 18.06.2022, була тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, дифузного аксонального ушкодження із геморагічно-контузійними вогнищами в базальних відділах з проривом в шлуночкові систему та травматичного субарахноїдального крововиливу, що ускладнилось набряком-набуханням головного мозку, двобічною аспіраційною пневмонією та полі органною недостатністю. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись 18.05.2022 від контакту з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля при зіткненні його з іншим транспортним засобом пересування, знаходяться в причинному зв`язку зі смертю і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. При поступленні в лікарню у потерпілого ОСОБА_8 у крові та сечі етанолу не виявлено.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та надав суду пояснення, які повністю підтвердили обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно 18.05.2022 року пізнього вечора керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , їхав разом із своєю нареченою, та здійснив аварію з автомобілем марки «BMW», оскільки він не зміг вчасно затормозити. Автомобіль, яким він керував, був технічно справним. Місце зіткнення відбулося в населеному пункті - село Великі Грибовичі, швидкість з якою він їхав становила приблизно 100 км. за годину. Посвідчення водія він отримав та має право керування транспортними засобами. Після дорожньо-транспортної пригоди він залишився на місці, перебував в стані шоку, на деякий час втратив орієнтацію та не розумів, що сталося, а коли зрозумів, що сталося, то на місці дорожньо-транспортної пригоди вже були присутні працівники поліції. Алкогольні напої він не вживає та в стані алкогольного сп`яніння він не перебував. Коли він керував автомобілем, то бачив, що перед світлофором є пішохідний перехід, але нікого не було тому він не зупиняв автомобіль. В його автомобілі при зіткненні спрацювали подушки безпеки. Щиро розкаюється у вчиненому. Просить суд суворо його не карати.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України.

З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його вина повністю та об`єктивно доведена доказами, які стороною обвинувачення та захисту не оспорюються та визнаються допустимими та належними.

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи сторони обвинувачення, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_8 , тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_8 , а тому кваліфікація таких дій за ч.2 ст. 286 КК України є правильною.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, із змінами, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Обставинами, які передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає щире каяття та часткове відшкодування шкоди потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , які передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, одружений, працює, має хронічне захворювання, є особою молодого віку, а також позицію представника потерпілої, який просив призначити покарання обвинуваченому у виді реального позбавлення волі, яку суд враховує у сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Так, у кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний Суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Належить також зазначити, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний Суд прийшов до висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, який просить застосувати до обвинуваченого додаткове покарання та позбавити його такого права, думку потерпілої та її представника, які не висловились щодо призначення додаткового покарання, особу обвинуваченого, характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого ОСОБА_3 , з урахуванням пом`якшуючих обставини у виді щирого каяття та часткового відшкодування шкоди, відсутності обтяжуючих у справі обставин, суд вважає за необхідне призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України та додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази належить вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати необхідно вирішити в порядку ст. 124 КПК України.

Питання про майно, на яке накладено арешт, належить вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2022 року на автомобіль марки «BMW 318» реєстраційний номер НОМЕР_4 , в цілому (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання), який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 належить ОСОБА_8 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , без права відчуження, ремонту та експлуатації, який частково скасований ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 04 липня 2022 року, - скасувати повністю.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2022 року на автомобіль марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_3 , в цілому (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання), який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 належить ОСОБА_9 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , без права луження, ремонту та експлуатації - скасувати

Речовий доказ, а саме: автомобіль марки «BMW 318» реєстраційний номер НОМЕР_4 - повернути законному володільцю.

Речовий доказ, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_3 - повернути законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на загальну суму 25 484,45 грн., пов`язані із залученням експертів для проведення, а саме:

-судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-22/8001-ІТ від 20.06.2021 (становить 1887,8 грн.);

-судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-22/8063-ІТ від 20.06.2021 (становить 1887,8 грн.);

-судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-22/8004-ІТ від 29.06.2021 (становить 2831,7 грн.);

-комплексної судової автотехнічної та відеотехнічної експертизи № КСЕ-19/114-22/8772 від 24.06.2022 (становить 2831,7 грн.);

-комплексної судово-автотехнічної та криміналістичної експертизи відео-звукозапису № 2108-Е від 19.07.2022 (становить 16045,45грн.)

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України з врахуванням особливостей передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1