У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2023 року, якою накладено арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене 16.07.2023 року, в ході проведення огляду місця події у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

представник власника майна: адвокат ОСОБА_7

власник майна: ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі власник майна просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно в повному обсязі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Задоволено клопотання прокурора про арешт майна, що було вилучено 16.07.2023 року, в ході проведення огляду місця події у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме трактор марки «Беларус-892» д.р.н. НОМЕР_1 у з`єднанні з саморобним причепом-діжкою, який належить згідно свідоцтва про реєстрацію машини ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Зазначає, що клопотання про арешт вилученого майна було подано прокурором до суду з пропуском строку, всупереч положенням ч.5 ст. 171 КПК України.

Також зазначає, що слідчий суддя не дотримався вимог ч.1 ст. 172 КПК України, та розглянув клопотання без додержання строків визначених КПК України.

Окрім того, зазначає, що власнику майна не було направлено копії ухвали суду для відома, із за чого він був позбавлений своєчасного права на оскарження.

Також апелянт вказує на те, що слідчий суддя залишив без уваги той факт, що огляд місця події було проведено до внесення відомостей до ЄРДР, вказана обставина не досліджувалась слідчим суддею.

На думку апелянта, огляд арештованого майна повинен був проводитись на підставі ухвали слідчого судді, оскільки сам огляд проводився не в полі, на місці події, а на території приватного домоволодіння ОСОБА_5 , при цьому огляд трактора було проведено без участі двох понятих та без застосування безперервного відеозапису.

Апелянт наполягає на тому, що оскільки огляд і вилучення трактора проведений всупереч встановленому законом порядку і є незаконним, то арешт цього майна підлягає скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання в якому прокурор просив накласти арешт на майно, вилучене 16.07.2023 року, в ході проведення огляду місця події у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В клопотанні зазначено, що СВ відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені за №0000315 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що вилучене в ході огляду місця події майно відповідає критерію речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України. Не застосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя вказав, що з урахуванням того, що вилучене майно, на яке просять накласти арешт має ознаки речових доказів по даному кримінальному провадженню, суд вважає обґрунтованим клопотання про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчим суддею за результатами клопотання прокурора була постановлена 26.07.2023р., без повідомлення власника майна та відповідно без його участі. Апеляційну скаргу до суду власником майна подано 05.09.2023 р., після отримання, на запит адвоката, електронною поштою копії ухвали слідчого судді 01.09.2023р. За такого, колегія вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений КПК України.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені за №0000315 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 16.07.2023 року приблизно о 20:00 годині, на полі, неподалік с. Михайлівка, Миколаївського району Миколаївської області відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода), за участю трактора марки «Беларус-892» р/н НОМЕР_1 , який під час гасіння пожежі на полі здійснив наїзд на ОСОБА_5 , внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження.

В межах цього кримінального провадження прокурором скеровано до суду клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події 16.07.2023 року майно, а саме: трактор марки «Беларус-892» д.р.н. НОМЕР_1 у з`єднанні з саморобним причепом-діжкою, який належить згідно свідоцтва про реєстрацію машини ОСОБА_5 .

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено наявність підстав вважати, що тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події 16.07.2023 року майно відповідає критеріям статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, тобто має ознаки речових доказів по даному кримінальному провадженню, тому з метою збереження речових доказів слід накласти арешт на вищевказане майно.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком та звертає увагу, що слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора щодо арешту майна, не переконався в обґрунтованості доводів клопотання прокурора та не перевірив їх під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів провадження власник вилученого та арештованого майна ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000315 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Колегія суддів вважає, що поза належною увагою слідчого судді залишено факт недоведеності прокурором у клопотанні того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи третіх осіб, про який ідеться в клопотанні прокурора, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 16.07.2023 року, в межах кримінального провадження № 0000315.

На думку суду апеляційної інстанції, в даному випадку, зважаючи на недоведеність прокурором того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи третіх осіб, арешт вилученого майна може призвести до порушення прав відповідного власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності (користування) під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів, існує можливість без накладення арешту на транспортний засіб -трактор марки «Беларус-892» д.р.н. НОМЕР_1 у з`єднанні з саморобним причепом-діжкою, провести всі слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні за № 0000315 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, а апеляційна скарга власника майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2023 року, якою накладено арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене 16.07.2023 року, в ході проведення огляду місця події у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на трактор марки «Беларус-892» д.р.н. НОМЕР_1 у з`єднанні з саморобним причепом-діжкою.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді