Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000051 від 28 травня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, працюючого в Рівненському обласному вузлі спеціального зв`язку, неодруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки. Зобов`язано ОСОБА_7 на підставі ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За вироком суду ОСОБА_7 , перебуваючи з 19 грудня 2017 року на військовому обліку в п`ятому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний, 20 травня 2022 року військовозобов`язаний офіцер запасу ОСОБА_7 , будучи придатним за станом здоров`я для військової служби, якому була вручення бойова повістка на призов на 18 год. 20 травня 2022 року для відправки на військову службу, всупереч ст.65 Конституції України, статей 1, 15 Закону України «Про оборону», статей 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не бажаючи проходити військову службу під час мобілізації, умисно, з метою ухилення від призову, без поважних причин у зазначений час та місце не прибув. Тобто, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Вказує, що суд в порушення вимог закону фактично перебрав на себе функцію обвинувачення, відредагувавши пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, із внесенням додаткових фактичних обставин, які не пред`являлись досудовим слідством та не надав жодної правової оцінки невідповідності пред`явленої підозри обвинувальному акту. Суд, вийшовши за межі пред`явленого обвинувачення додатково зазначив, що ОСОБА_7 «будучи придатним за станом здоров`я для військової служби …», фактично збільшив обсяг обвинувачення, що суперечить ч.3 ст. 337 КПК України призвело до порушення конвенційних та конституційних прав обвинуваченого на захист.

Вважає, що досліджені судом по даному кримінальному провадженню докази свідчать на користь висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК україни за стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Зазначає, що в судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_7 і захист неодноразово наголошували на тому, що він має право на відстрочку у зв`язку із зайнятістю постійним доглядом за особою з інвалідністю першої групи, однак суд не проаналізував вказані підстави, фактично їх проігнорував та вдався до аналізу інших підстав, на які ні обвинувачений, ні захист в ході судового засідання не покликались, прийшовши до хибного висновку про відсутність у ОСОБА_7 права на відстрочку від призову під час мобілізації.

Вказує, що аналіз доказів свідчить про те, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 звірку облікових даних ОСОБА_7 не здійснювали. Звертає увагу, що судом суперечності та протиріччя, зважаючи на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і документи, які спростовують покази свідка ОСОБА_10 , не проаналізовані і не усунуті, що ставить під сумнів законність ухваленого судового рішення.

На думку захисника, суд, перекладаючи обов`язок по доведенню своєї невинуватості на ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги закону, в тому числі і презумпцію невинуватості. Звернув увагу, що в ході допиту ОСОБА_7 на стадії судового слідства, враховуючи затверджений судом порядок дослідження доказів, останній повідомив, що його 19.05.2022 року в ІНФОРМАЦІЯ_3 ніхто про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації не попереджав і він ніде не розписувався, як і не розписувався за отримання повістки про мобілізацію.

Доводи ОСОБА_7 у ході судового слідства на обґрунтованість відсутності у нього умислу на ухилення від мобілізації судом проігноровані та у вироці жодної аргументації не знайшли.

Вважає, що судом не надано належного аналізу Довідці військово-лікарської комісії № 51/1 від 19.05.2022року, яка частково заповнена та відповідні висновки у вироці не наведені.

Звертає увагу, що органом досудового розслідування оригінали документів, що містяться в особовій справі військовозобов`язаного офіцера запасу ОСОБА_7 не вилучені, а вилучені їх копії, що свідчить про недопустимість таких доказів.

Вказує на грубе порушення вимог діючого законодавства щодо належного мотивування (обгрунтування) вироку суду . Всі доречні, конкретні та важливі докази сторони захисту були проігноровані, тобто не почуті.

Просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження відносно останнього закрити.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 з покликанням на правові висновки Верховного Суду щодо безпосереднього дослідження необхідних доказів апеляційним судом, у зв`язку з тим, що стороною захисту в апеляційній скарзі порушується питання про скасування обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження щодо останнього за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, що на думку захисника, потребує переоцінки апеляційним судом зібраних у справі доказів, заявляє клопотання про дослідження доказів у справі.

Просить в ході апеляційного перегляду вироку Корецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2023 року у справі відносно ОСОБА_7 дослідити відповідні докази, викликати в судове засідання та допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 .

В задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження доказів, враховуючи вимоги ч.3 ст. 404 КПК України, відмовлено за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурорів, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог суд першої інстанції дотримався.

Ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 за ст. 336 КК України, суд першої інстанції проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , вина останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на послідовні покази свідків та досліджені письмові докази у даному кримінальному провадженні, зокрема, те, що 19 травня 2022 року ОСОБА_7 пройшов ВЛК та визнаний придатним до військової служби, 19 травня 2022 року, о 12 год. 46 хв. отримав повістку на призов на 18 год. 00 хв. 20 травня 2022 року в складі команди НАСВ, про що ним вчинено особистий підпис, однак у час указаний у повістці до збірного пунку для відправлення до військової частини не з`явився без поважних причин.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_7 суд обгрунтував і показами свідка ОСОБА_9 , наданими ним в судовому засіданні першої інстанції, який ствердив, що ОСОБА_7 була вручена саме бойова повістка для явки на відправку 20 травня 2022 року для проходження служби в Національній академії сухопутних військ, однак останній у призначений час не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідав, під час надання йому направлення на проходження медичного огляду не повідомляв про наявність у нього жодних прав на відстрочку чи наявність інших причин, які б унеможливлювали проходження ним військової служби, а також обґрунтував аналогічними показаннями свідка ОСОБА_10 щодо підтвердження безпричинної неявки ОСОБА_7 на відправку у зазначений в бойовій повістці час.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його неявки у призначений час та місце на відправку на військову службу у зв`язку з повідомленням ОСОБА_11 про з`ясування останнім із РТЦК про можливість його неприбуття до військомату 20 травня 2022 року, з наведенням відповідного обгрунтування у вироку, зокрема, і оцінкою показань самого обвинуваченого і допитаного в якості свідка ОСОБА_11 та врахуванням всіх доказів у сукупності, не взяті до уваги.

Як вбачається з вироку, судом не залишено без уваги і показання допитаної в якості свідка ОСОБА_12 щодо здійснення догляду за бабусею ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка як встановлено судом з 24 грудня 2015 року є інвалідом першої групи, загальне захворювання по зору, безстроково, та потребує часткового стороннього догляду, ОСОБА_7 під час перебування його матері в лікарнях (яка станом на час ухвалення вироку суду першої інстанції померла, а бабусю ОСОБА_13 одразу забрали діти в Республіку Білорусь), який час від часу просив її приглянути за бабусею, а після його влаштування на роботу, вона ( ОСОБА_12 ) здійснювала догляд за ОСОБА_13 4-5 днів на тиждень, аколи йшла на роботу, її підміняв з доглядом чоловік.

Твердження сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого права на відстрочку від призову під час мобілізації, покликання на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, посткримінальна поведінка обвинуваченого, доводи про недопустимість доказів у зв`язку з відсутністю повноважень у слідчої ОСОБА_14 на проведення досудового розслідування, з врахуванням показань останньої, допитаної в якості свідка, порушення вимог ст. 290 КПК України з підстав не відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані з наведенням відповідного мотивування щодо їх безпідставності, з чим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, стороною захисту не наведено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 , будучи придатним до військової слжби, не мав підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, будучи військовозобов`язаним, усвідомлював протиправний характер своїх дій, умисно ухилився від призову по мобілізації, без поважних причин не з`явився у вказаний у повстці день та час, тобто вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 336 КК України є правильною.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, передбаченого санкцією ст.336 КК України, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, з врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання, виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, адекватним характеру вчинених дій та даним про особу обвинуваченого.

З наведених у вироці підстав, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням в умовах здійснення контролю за поведінкою особи з боку держави, поклавши відповідні обов`язки на обвинуваченого, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

За наведеного, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування і закриття кримінального провадження з зазначених у апеляційній скарзі захисника доводів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ст. 336 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3