Номер провадження: 11-сс/813/1315/23
Справа № 495/5505/23 1-кс/495/1512/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Саратським районним судом Одеської області матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2023 року, в кримінальному провадженні № 0000628, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Ройлянка, Саратського району, Одеської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

встановив:

В провадженні СВ № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000628 від 25.05.2023 року за ознаками вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286-1 КК України за наступних обставин.

25.05.2023 року, у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння заборонено, приступив до керування автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог п/п а) п. 2.9. «Правил дорожнього руху» України (далі Правила) (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), яким передбачено: п. 2.9. «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

В той же день, приблизно о 16:40 годин, у денну пору доби, водій ОСОБА_7 , керуючи зазначеним транспортним засобом, здійснював на ньому рух по проїзній частині вул. Молодіжна, у с. Ройлянка Білгород Дністровського району Одеської області, та перебуваючи під впливом алкоголю, позбавив себе можливості об`єктивно сприймати дорожню обстановку та вчасно реагувати на її зміну.

Продовжуючи рух в населеному пункті у вказаному напрямку поблизу розташування будівлі № 81 по вул. Молодіжна у с. Ройлянка на зазначеному автомобілі, водій ОСОБА_7 , частково виїхав на праве узбіччя проїжджої частини автодороги (за ходом свого руху), де перебував малолітній пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в тому ж напрямку, що і автомобіль. Маючи об`єктивну можливість своєчасного виявлення на лінії руху транспортного засобу вказаної дитини ОСОБА_10 , водій ОСОБА_7 , проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, був неуважним, своєчасно не зреагував на її зміну, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого передньою правою частиною кузова керованого автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_10 , діючи тим самим у порушення вимог п. 1.5., 1.7., п/п б) п. 2.3., п. 12.3. Правил, якими регламентовано:

п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 1.7. «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_10 , отримав наступні тілесні ушкодження: геморагічні забої у правій скроневій і лобній частках, ознаки травматичного тромбозу лівого поперечного синусу, ознаки пневмоцефалії, переломи кісток вказаної локалізації (лінійний перелом лівої скроневої кістки зі зміщенням уламків, лінійний перелом потиличної та лівої тім`яної кістки), гемотимпанум, гематома м`яких тканин, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Допущенні водієм ОСОБА_7 порушення вимог п. 1.5., 1.7., п/п а) п. 2.1., п/п б) п. 2.3., п/п а) п. 2.9., п. 12.3. Правил, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 - 1 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесне ушкодження.

26.05.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесне ушкодження.

Ухвалою слідчого судді БілгородДністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2023 року підозрюваному ОСОБА_7 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 23.07.2023 року.

Прийняте рішення слідчим суддею прийнято на підставі наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчим суддею було враховано обґрунтованість підозри, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою ДТП, протоколом огляду ТЗ, довідкою з КУ «Саратська ЦЛ», висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, протоколами допитів свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом огляду предметів, постановами про приєднання предметів до провадження як речових доказів, висновком судово-медичної експертизи № 103 від 28.06.2023 року.

Постановою керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_15 від 18.07.2023 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 26.08.2023, оскільки необхідно: отримати висновок авто технічної експертизи по обставинах дорожньо-транспортної пригоди з Одеського НДІСЕ; отримати висновки судових автотехнічних експертиз; отримати висновок судово-медичної (криміналістичної) експертизи з Одеського обласного бюро СМЄ.; з урахуванням отриманих висновків експертиз дати правову оцінку діям підозрюваного ОСОБА_7 та повідомити про нову підозру; виконати вимоги ст.290 КПК України надати доступ.

Слідчий зазначив, що провести вищевказані слідчі та процесуальні дії протягом двомісячного терміну досудового розслідування не надалося за можливе у зв`язку з тим, що у вказаний термін не закінчено проведення призначених судових експертиз, висновки яких мають значення, як докази у даному кримінальному провадженні.

В подальшому, 14.07.2023 року підозрюваний ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу, мотивуючи його:

-щирим каяттям та повним визнанням своєї винуватості;

-повним відшкодуванням збитків потерпілим та відповідним їх клопотанням щодо не позбавлення волі ОСОБА_7 ;

-наявністю на його утриманні 5 дітей та вагітності дружини 6 дитиною;

-характеристикою сусідів, проживаючих поряд з ОСОБА_7 , в яких зазначені лише позитивні ознаки;

-характеристикою з Успенівської сільської ради;

- довідкою, яка підтверджує склад сім`ї ОСОБА_7 ,

-клопотання односельчан, які просили не позбавляти волі ОСОБА_7 .

Також, 18.07.2023 року слідчий СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженого прокурором ОСОБА_16 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наявністю підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України у стані алкогольного сп`яніння.

Ухвалою слідчого судді зазначені клопотання об`єднані в одне провадження.

Ухвалою слідчого судді від 19.07.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задоволено клопотання підозрюваного ОСОБА_7 та змінено останньому раніше обраний запобіжний захід у виді триманні під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з одночасним покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині, а також врахував співпрацю зі слідством. Також слідчий суддя врахував той факт, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, вагітну дружину, а на його утриманні перебуває 5 неповнолітніх дітей.

Разом з тим, слідчий суддя визнав недоведеними доводи органу досудового розслідування про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , з огляду на обставини, які викладені у клопотанні підозрюваного.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою залишити без задоволення клопотання підозрюваного ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.

При цьому, прокурор зазначив, що повний текст ухвали слідчого судді буде проголошено 21.07.2023 року, тому після отримання повного тексту ухвали прокурором буде направлено доповнення до апеляційної скарги.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор не подав доповнень до апеляційної скарги.

До початку апеляційного розгляду підозрюваним ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він зазначає, що стороною обвинувачення не наведено доказів щодо доцільності продовження його утримання під вартою, просив залишити без змін рішення слідчого судді.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить висновку про таке.

Приймаючи до розгляду апеляційну скаргу прокурора, яка не підлягає оскарженню на підставі ч.1 ст.309 КПК, колегія суддів враховує позицію Верховного суду в постановах від 17.05.2021 року (справа №335/9520/19) та від 28.03.2019 (справа №286/1695/18), в яких зазначено, що поняття «застосування запобіжного заходу» охоплює не тільки його обрання, але й випадки зміни запобіжного заходу на більш м`який або навпаки, що фактично являє собою обрання іншого запобіжного заходу, а тому ухвала слідчого судді про зміну запобіжного заходу може бути предметом оскарження і перегляду в суді апеляційної інстанції. Тобто, сторони кримінального провадження мають право оскаржувати в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді про зміну підозрюваному обраного запобіжного заходу у випадку, якщо застосування такого запобіжного заходу або відмова в його застосуванні підлягають апеляційному оскарженню відповідно до ч.1 ст. 309 КПК.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

При цьому, ч. 3 ст. 199 КПК передбачає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується/продовжується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК підозрюваний до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За змістом статті 201 КПК України підставою для зміни запобіжного заходу є, зокрема, наявність нових обставин, які не розглядалися слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу: зміна обставин підозри, зменшення встановлених ризиків. Крім цього, при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу, як і при вирішенні питання про його застосування слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України повинен дослідити й інші обставини, зокрема міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути замінений на інший - більш або менш суворий. При цьому підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення. Однак існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування та підозрюваного, слідчим суддею прийнято рішення про зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу та відмову у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З матеріалів судової справи вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , який на даний час підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, врахував обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого злочину та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Одночасно, слідчим суддею в обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що з урахування міцності соціальних зв`язків, повного погашення матеріальної та моральної шкоди потерпілій стороні, а також інших обставин, які викладені у клопотанні підозрюваного, на даний час ризики, на які посилається слідчий в своєму клопотанні не існують в такому ступені, на якому наголошується органом досудового розслідування, а тому є підстави для зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Враховуючі конкретні обставин справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з урахуванням особи підозрюваного, наявності у нього міцних соціальних зв`язків, повного визнання вини та добровільного погашення матеріальної та моральної шкоди потерпілій стороні, а також відсутності фактів порушення підозрюваним умов домашнього арешту, з дня винесення оскарженої ухвали.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Апеляційний суд враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема: останній раніше не судимий; на його утриманні перебуває вагітна дружина; 5 малолітніх дітей; він має постійне місце проживання; повністю погашено матеріальну та моральну шкоду потерпілому; повне визнання своєї винуватості та співпраця з органом досудового розслідування. Сукупність вказаних обставин, на думку суду, значно знижує існуючи ризики.

Окрім цього, апеляційний суд враховує повідомлення прокурора, що підозрюваний не вживав будь-яких дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а після зміни запобіжного заходу фактів порушення покладених на нього обов`язків не зафіксовано.

Більш того, колегія суддів визнає безпідставними вимоги скарги прокурора про відмову в задоволенні клопотання підозрюваного про зміну запобіжного заходу, оскільки в протилежному випадку, до ОСОБА_7 не буде застосовано жодного заходу забезпечення кримінального провадження, з урахуванням того, що в поданій апеляційній скарзі прокурор не ставить питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказані обставини, зокрема формулювання вимог апеляційної скарги прокурора, свідчать про необґрунтованість скарги сторони обвинувачення.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою, та до підозрюваного ОСОБА_7 , обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, в межах кримінальному провадженні № 0000628 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4