ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2188/23 Номер провадження 11-кп/814/2281/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2020 року за №0000083, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що під час проведення слідчих дій не вдалося встановити особу, яка вчинила вказане вище кримінальне правопорушення та закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2023 року та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: згідно з доказами в матеріалах справи встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, на особу якої він (потерпілий) вказував під час досудового розслідування; дізнавачем не було здійснено необхідних слідчих дій для подальшого встановлення обставин справи; навіть, якщо орган досудового розслідування дійшов би висновку про відсутність у діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, то мав би закрити провадження з цієї підстави, однак не був управі закривати його відповідно до положень п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, які застосовуються лише у випадку невстановлення причетної до вчинення кримінального правопорушення особи; клопотання прокурора є невмотивованим.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку потерпілого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового й кримінального проваджень, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п.4 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону .

Виходячи з положень ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність як засада кримінального провадження згідно з ч.2 ст.9 КПК України полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила (ст.25 КПК України).

Пунктом 3-1 ч.1 ст.284 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим усіх зібраних та перевірених доказів.

Спираючись на відомості, відображені у клопотанні прокурора про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2020 року за №0000083, місцевий суд виходив із того, що за наслідками досудового розслідування не встановлено, хто саме вчинив кримінальне правопорушення, в провадженні, де жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення закінчився, з огляду на що, дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК.

Однак, колегія суддів такий висновок уважає помилковим і передчасним.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30 січня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. (а.к.п.1).

У заяві про вчинення кримінального правопорушення та в ході допиту потерпілий ОСОБА_7 чітко вказував, що шахрайські дії, пов`язані з обігом грошових коштів на картковому рахунку, щодо нього було вчинено працівниками банківської установи ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.п.17-18, 27-28).

Так, у постановах від 22 червня 2023 року (справа №552/5408/22) та 07 червня 2023 року (справа №545/51/22) Верховний Суд, скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій, наголосив, що під час вирішення питання про закриття кримінального провадження, необхідно враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст.2 КПК України). При цьому, в провадженні, де потерпілий вказує на особу як таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

Проте, всупереч викладеному вище та незважаючи на неодноразові вказівки потерпілого на особу, яка, за його твердженням, вчинила щодо нього кримінальне правопорушення ( ОСОБА_8 ), органом досудового розслідування навіть не було здійснено допит цієї особи. При цьому, ОСОБА_7 в окремому клопотанні просив провести вказану слідчу дію й органом досудового розслідування згідно з даними листа йому було повідомлено про задоволення даного клопотання, однак у подальшому не допитано ОСОБА_8 (а.к.п.70, 82).

У свою чергу, ОСОБА_9 відмовився від надання показань на підставі ст.63 Конституції України, що підтверджується протоколом його допиту від 23 червня 2020 року (а.к.п.83).

Окрім зазначених вище слідчих дій, у даному кримінальному провадженні протягом усього строку досудового розслідування фактично було проведено лише тимчасовий доступ до документів, які перебували у володінні АТ КБ «ПриватБанк».

З аналізу викладеного вище встановлено, що органом досудового розслідування не надано належної оцінки доводам ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення щодо нього конкретними особами, не здійснено необхідних дій для належного встановлення всіх обставин провадження та не виконано вимог щодо всебічного, повного й об`єктивного дослідження цих обставин.

У матеріалах кримінального провадження відсутні обставини, які би свідчили про вжиття належних заходів стороною обвинувачення для вирішення питання щодо наявності чи відсутності події кримінального правопорушення, а за її встановлення наявності або відсутності ознак кримінального правопорушення в діяннях конкретних осіб, на яких потерпілий вказував, як таких, які вчинили кримінальне правопорушення щодо нього.

Наведене вище також залишилось поза увагою місцевого суду, який ретельно не перевірив доводи потерпілого, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для його скасування.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2023 року про закриття кримінального провадження скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2020 року за №0000083, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4