Дата документу 15.05.2023
Справа № 334/3752/23
Провадження № 1-кс/334/1339/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Запоріжжя Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши клопотання прокурора слідчого відділенні розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 25 квітня 2023 року, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт майна,

встановив:

12 травня 2023 року слідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просив постановити ухвалу про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: будівля № 1 літ. А-3, А1-3, будівля № 2 літ. Б-2, розташована за адресою:м. Запоріжжя, вул. Трегубова, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут « Укрдіпрогазоочистка» , шляхом заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор зазначає, що в провадженні СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000022 від 25.04.2023 року за ч. 3 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 20.12.2006 виконавчим комітетом Запорізької міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ( серія НОМЕР_1 ), а саме нежитлової будівлі , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де зазначено власника майна - Держава України, форма власності - державна. Відповідно до витягу з єдиного рестру об`єктів державної власності щодо державного майна, об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 перебуває під управлінням Міністерства енергетики України. Балансоутримувачем являється Державне підприємство «Науково-дслідний та проектнрий інститут «Укрдіпрогазоочистка» .

12.08.2021 державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4 зареєстровано праволасності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул.Трегубенка, 18 за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» .

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано не право господарського відання, а право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Підставами для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомового майна були наступні документи: Витяг з Єдиного реєстру державної власності щодо державного майна, серія та номер: 10-15-12379, виданий 02.06.2021, видавник: Фонд Державного майна України; свідоцтво про право власності , серія та номер: НОМЕР_2 та НОМЕР_1 . видані 20.12.2006, видавник: Виконавчий комітет Запорізької міської ради,; технічний паспорт, серія та номер: НОМЕР_3 , виданий 28.10.2008, видавник: ТОВ «ЗМБТІ»; наказ, серія та номер: 26, виданий 19.03.1997, видавник:Міністерство енергетиикита електрифікації України; наказ, серія та номер: 593, виданий 26.11.2018, вдав ник: Міністерство енергетики та вугульної промисловості України.

Жодного документа, що підтверджує право власності ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» на зазначений об`єкт нерухомого майна для державної реєстрації такого права подано не було .

Вищевказаний факт свідчать про незаконність здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: м. Запоріжжя вул. Трегубенка, 18 (Будівлі № 1 та № 2) за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка».

Ухвалою господарського суду Запорікої області від 22.11.2022, відкрито провадження у справі № 908/2096/22 про банкрутство Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка», 69006, м. Запоріжжя, вул. Трегубова, 18, . Постановою господарського суду Запорізької області від 16.03.202 Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» визнано банкрутом, відприто ліквідаційну процедуру, ліквідатором прихнчено арбітражного керуючого ОСОБА_5 .

Згідно з реєстром вимог кредиторів, кредиторами ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» являються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ГУ ДПС у Запорізькій області, ТОВ «Пол-Трейд».

За змістом ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст. 100, ч. 3 ст. 170, абз.2 ч.10 ст.170 КПК України, на час здійснення кримінального провадження речовий доказ може перебувати у власності будь-якої фізичної або юридичної особи, навіть у власності добросовісного набувача.

Нерухоме майно, розташоване за адресою: м. запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 право власності на яке зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» може бути реалізовано ліквідатором за метою задоволення вимог кредиторів, тим самим зазначено майно вибуде з державної власності і воно буде втрачено.

По даному кримінальному провадженню об`єкти нерухомого майна, а саме: будівля № 1 літ А-3, А1-3 та будівля №2 літ Б-2, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 визнанні речовим доказом, оскільки являються об`єктом кримінально протиправних дій.

Таким чином, це нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

В судове засіданні слідчий не з`явився, був повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив клопотання слухати за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи наведені слідчим в клопотанні обставини, слідчий суддя вважає за можливе розглядати клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, дослідивши клопотанням та додані до нього матеріалами, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди,завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 частини 10 статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим не доведено, що особа, зокрема власник або будь-які інші особи можуть приховати, пошкодити, псувати, знищити, відчужити тощо визначені слідчим речові докази, про арешт яких просить слідчий.

Постановою слідчого від 11 травня 2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 000022 від 25 квітня 2023 року, об`єкт нерухомого майна будівля № 1 літ А-3, А1-3, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» (); будівля № 2 літ Б-2, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» ().

В клопотанні слідчий просив постановити ухвалу про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна будівля № 1 літ А-3, А1-3, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» (); будівля № 2 літ Б-2, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» ().

У клопотанні зазначено про необхідність накладення арешту на вказане майно, яке не вилучалось. Однак проаналізувавши вищевказану постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні слід зазначити, що вказівка слідчого на ту обставину, що перераховане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано.

Само по собі наявність у матеріалах провадження постанови слідчого про визнання речовими доказами будівля № 1 літ А-3, А1-3, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» (); будівля № 2 літ Б-2, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» (), не може бути враховано, як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий в клопотанні не навів належного обґрунтування, яким чином накладення арешту на будівлі № 1 літ А-3, А1-3, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» (); будівля № 2 літ Б-2, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» (). шляхом заборони відчуження та розпорядження буде сприяти його збереженню.

Доказів того, що ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» вчиняє діє щодо приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, прокурором до клопотання не надано.

Доводи слідчого ґрунтуються лише на його припущеннях.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.11.2022, відкрито провадження у справі № 908/2096/22 про банкрутство Державного підпрємства «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка». Постановою суду господарського суду Запорізької області від 16.03.2023 року Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_5 .

В ході розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на будівлі № 1 літ А-3, А1-3, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18, будівля № 2 літ Б-2, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), право власності на який зареєстровано за ДП «Науково-дослідний та проектний інститут «Укрдіпрогазоочистка» ()у кримінальному провадженні не доведено наявність підстав для накладення арешту на майно.

Нікому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, на даний час не повідомлено, конфіскація чи спеціальна конфіскація майна згідно чинного законодавства за вчинення вказаного злочину не передбачена, цивільний позов не заявлено.

Слідчим не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати положення ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України).

Слідчим не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

Відповідно до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наведені слідчим доводи щодо необхідності арешту нежитлових приміщень є сумнівними за своєю суттю, а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), адже, у даному випадку, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна. Слідчим не доведено, що захід забезпечення кримінального провадження зазначений в клопотанні відповідає розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, є пропорційним. Захід забезпечення кримінального провадження зазначений в клопотанні не відповідає тяжкості правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Звертаючись до суду з клопотанням, слідчим визначив метою накладення арешту на тимчасово вилучене майно - забезпечення збереження речових доказів.

Встановленню підстави та мети накладення арешту на майно передує з`ясування питання відповідності майна, яке пропонується до арешту визначеним ст. 98 КПК України критеріям речового доказу, що пов`язано із кваліфікацією злочину, внесеного до ЄРДР.

На предмет перевірки відповідності майна поняттю речових доказів є важливим опис та інше фіксування результатів огляду речей, щоб надало можливість їх поєднати із обставинами конкретного кримінального провадження та породжувало би законні юридичні наслідки.

Слід також зазначити, що не лише приналежність майна критеріям речового доказу є обставиною, яка підлягає перевірці під час застосування передбаченого ст. 170 КПК України заходу забезпечення кримінального провадження. В цьому контексті мають значення реальна наявність ризиків стосовно пошкодження, знищення, перетворення, відчуження майна, що в даному випадку, з огляду на зміст заявленого клопотання та додані до нього документи, носить лише декларативний характер, оскільки такі доводи слідчого належним чином не підтверджуються.

Проаналізувавши вищевикладені обставини у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчим не наведено достатніх підстав, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження.

Виходячи з наведеного слідчий суддя вважає, що відсутнє будь-яке обґрунтування підстав для накладення арешту на вищезазначене майно та саме клопотання є необґрунтованим та невмотивованим.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 369, 371, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Запорізького РУП ГУ НП в Запорізької області майора поліції ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 25 квітня 2023 року, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Суддя: ОСОБА_1