ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1439/23
Провадження №1-кс/477/700/23
УХВАЛА

про арешт майна

29 червня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000261 від 24 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

28 червня 2023 року старший слідчий відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000261 від 24 травня 2023 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 27 червня 2023 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом вимагання службовою особою або групи осіб неправомірної вимоги від підприємця за вчинення такими особами в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища 24 травня 2023 року внесено відомості до ЄРДР за №0000261 та розпочато досудове розслідування за частиною третьою статті 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що начальник Вознесенського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області ОСОБА_5 вимагає неправомірну вигоду у сумі 10 000 грн кожного місяця, за не створення штучних перешкод у веденні господарської діяльності фізичній особі підприємцю ОСОБА_6

27 червня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України в порядку статті 208 КПК України.

Цього ж дня, під час проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено майно, згідно переліку.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, слідчий звернувся з даним клопотанням.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_5 як володілець майна, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України за фактом вимагання службовою особою або групи осіб неправомірної вимоги від підприємця за вчинення такими особами в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 травня 2023 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000261 від 27 червня 2023 року.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що начальник Вознесенського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області ОСОБА_5 , обіймаючи посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище та особою уповноваженою на виконання функцій держави по здійсненню державного санітарно-епідеміологічного нагляду та підпадаючи під коло суб`єктів на яких поширюється дія статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», всупереч забороні, яка передбачена статтею 22 цього Закону 29 травня 2023 року у приміщенні Вознесенського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_6 у розмірі 10000 гривень за не перешкоджання в отриманні дозвільних документів, відсутності перевірок зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_2 та подальшому сприянні у її господарській діяльності.

За вищевказаних обставин ОСОБА_5 27 червня 2023 року також отримав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 10 000 гривень на подвір`ї Миколаївської міської лікарні №3 по вул. Космонавтів, 97 в місті Миколаєві за не перешкоджання в отриманні дозвільних документів, відсутності перевірок зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_2 та подальшому сприянні у її господарській діяльності.

Всього ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у сумі 20 000 гривень за виконання службових обов`язків, а саме за не перешкоджання в отриманні дозвільних документів, відсутності перевірок зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_2 та подальшому сприянні у її господарській діяльності.

27 червня 2023 року ОСОБА_5 був затриманий у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

28 червня 2023 року ОСОБА_5 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, яка цього ж дня з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

27 червня 2023 року в ході проведення обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ухвали слідчого судді від 19 червня 2023 року виявлено та вилучено майно ноутбук Lenovo у корпусі чорного кольору, моделі G580 s/n CB28677311 із зарядним пристроєм до нього.

Згідно постанови про визнання та залучення до справи речових доказів і здачі на зберігання від 28 червня 2023 року, вилучене під час обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000261 від 24 травня 2023 року та передано на зберігання до кімнати речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчий звернувся з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У відповідності до пункту 7 частини другої статті 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами статей 94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження формує внутрішнє переконання про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, які полягають у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, яка займає відповідальне становище.

З матеріалів, що долучені до клопотання вбачається, що вилучене під час обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно може мати відношення до вказаного правопорушення, зберегло на собі його сліди або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Надані органом досудового розслідування докази у сукупності з обставинами, встановленими слідчим суддею під час розгляду клопотання свідчать про те, що майно, вилучене під час обшуку могло використовуватися як засіб та/або знаряддя вчинення ймовірного кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критерію, зазначеному у статті 98 КПК України.

З огляду на положення частини другої, третьої статті 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчим доведено існування обґрунтованої підозри, щодо вчинення злочину такої тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту. Вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, так як можуть містити інформацію та відомості, які можуть бути використані в якості доказу факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а для досягнення мети збереження цього майна як речових доказів та для виконання завдання із запобігання їх приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження є необхідним застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна та встановлення заборони користування та розпорядження цим майном. До того ж, у випадку повернення власнику вилученої комп`ютерної техніки існують обґрунтовані ризики видалення інформації, що може міститися на ньому та яка може мати вагоме значення для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні, його приховування або знищення. При цьому таке обмеження власності на майно є розумним, пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді. Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене та те, що вилучене в ході обшуку майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі приховування та знищення майна, а тому з метою забезпечення кримінального провадження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення або перетворення тимчасово вилученого майна, задовольняє клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 27 червня 2023 року, в ході проведення обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

ноутбук Lenovo у корпусі чорного кольору, моделі G580 s/n CB28677311 із зарядним пристроєм до нього із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7