Дата документу 24.04.2023 Справа № 333/4539/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/4539/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/826/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 24 квітня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8

21.03.2023 року під час судового розгляду головуючий у справі поставив на обговорення питання доцільності подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ; у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 , враховуючи вимоги ст.331 КПК України та той факт, що у ОСОБА_6 закінчується строк тримання під вартою 25.03.2023 року, судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено, а наступне судове засідання заплановане на 28.03.2023 року.

ОСОБА_6 звернувся до суду із усним клопотанням про заміну йому захисника, у задоволенні якого суд відмовив, враховуючи відсутність для цього підстав. У подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 почав кричати, агресивно себе поводити, тобто своєю поведінкою перешкоджав веденню судового процесу, відповідно порушуючи порядок у залі судового засідання. На зауваження головуючого щодо припинення таких дій, які унеможливлюють проведення судового процесу, обвинувачений ОСОБА_6 не реагував та не виконував розпорядження головуючого з приводу належної поведінки. Головуючий двічі попередив ОСОБА_6 , що у разі не припинення таких дій, що перешкоджають веденню процесу, останнього може бути видалено із зали судового засідання. Обвинувачений і після цих попереджень не припинив вказані дії, тому суд тимчасово (до наступного судового засідання) видалив ОСОБА_6 з зали судового засідання.

Прокурор вважала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 необхідно продовжити дії запобіжних заходів.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначивши, що останній вже тривалий час перебуває під вартою. Ризики, зазначені прокурором, не доведені під час судового засідання. ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання та незадовільний стан здоров`я, який погіршується та його неможливо стабілізувати в умовах слідчого ізолятора. Враховуючи вказані обставини вважала, що в даному випадку ОСОБА_6 можливо застосувати інший, не пов`язаний із триманням під вартою запобіжний захід.

ОСОБА_8 зазначив, що на цей час стан його здоров`я покращився, йому щоденно надають ліки, тому він не заперечує надалі перебувати у медичній установі. Його законний представник ОСОБА_9 також не заперечувала проти продовження строку перебування ОСОБА_8 у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Захисник ОСОБА_10 зазначив, що вирішення питання про продовження тримання ОСОБА_8 у медичній установі надає на розсуд суду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2023 року продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, строк тримання під вартою до 19 травня 2023 року включно.

Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду в частині продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що ризики відповідно до ст.177 КПК України щодо ОСОБА_6 в цьому кримінальному провадженні вже відсутні. За час перебування під вартою ОСОБА_6 жодного разу не висловлював думок щодо переховування від правосуддя. Він не має ані закордонного паспорту, ані біометричного паспорту громадянина України, що унеможливлює купівлю квитка для перетину кордону України. Він не має жодних родичів на території інших країн, які б бажали надати йому тимчасовий притулок в разі його переховування від правосуддя. Конкретних підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню немає. Всі докази, які були зібрані стороною обвинувачення під час досудового розслідування вже досліджені судом.

Крім того, ОСОБА_6 хоч раніше і притягався до кримінальної відповідальності, але за вчинення попереднього злочину покарання відбув, нагляд після звільнення з місць позбавлення волі встановлений не був. Отже, немає жодних конкретних підстав стверджувати про наявність ризику щодо вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вказує, що за час тримання ОСОБА_6 під вартою, з травня 2022 року і до сьогодні відносно обвинуваченого не були внесені відомості до ЄРДР стосовно скоєння ним інших правопорушень, що свідчить про мінімальний ризик скоєння обвинуваченим інших правопорушень.

Також зазначає, що ОСОБА_6 має ряд хронічних захворювань, підтверджених відповідними довідками, потребує спеціального медичного лікування, яке не може надати медична частина ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», оскільки не має у розпорядженні інфекційного відділення.

Виходячи із вищенаведеного вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо ОСОБА_6 відсутні або мінімальні.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2023 року в частині продовження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, не оскаржується в апеляційному порядку, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років із конфіскацією майна.

При цьому, тяжкість обвинувачення та очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом для вирішення відповідного питання і таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд зауважує і на наявності інших обставин, які схиляють судову колегію до висновку про обгрунтованність подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою

Обвинувачений суспільно-корисною працею не займався, відсутнє постійне джерело доходу, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Судова колегія відмічає, що високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого дозволяють спрогнозувати з високим ступенем, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обізнаний про анкетні дані та місце мешкання потерпілого ОСОБА_11 , який своїми показами підтверджує його причетність до скоєння розбійного нападу, суд схиляється до думки про високу ймовірність ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, встановлений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, не має постійного джерела доходу, та перебуваючи на свободі, може хибно відчути безкарність та вчинити аналогічні злочини.

Отже, виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення, необхідність виконання процесуальних дій, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги особливу тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні

Доводи апеляційної скарги щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Посилання на позитивні відомості про особу обвинуваченого у вигляді постійного місця проживання та наявності родини не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу, вказана обставина не слугувала перешкодою для попередніх притягнень до кримінальної відповідальності.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

При цьому, сукупність даних щодо серйозності висунутого обвинувачення, відомості про наявність судимостей та не зайнятість обвинуваченого у суспільно-корисній сфері додатково переконують колегію суддів щодо вірності прийнятого рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 19 травня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4