Справа № 952/420/22
Провадження № 1-кп/626/54/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2019 за № 00000079 за обвинуваченням ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Коростень Житомирської області, громадянина України, який має вищу освіту, працює директором ТОВ "ІВП "АСПО-1", який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ч.191, ч.2 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Красноградського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00000079, складений 07.09.2022 року заступником начальника СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 та затверджений начальником Зачепилівського відділу Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 .

Відповідно до висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, згідно змісту обвинувального акту, останній протягом періоду часу з 22.12.2018 до 13.08.2019 , перебуваючи на посаді директора ТОВ "ІВП "АСПО-1", будучи службовою особою, діючи умисно з корисливих спонукань, шляхом складання завідомо неправдивих документів, якими підтверджено використання отриманих в якості повної передплати суми 880796,40 грн. , зловживаючи своїм службовим становищем незаконно заволодів бюджетними коштами Зачепилівської селищної ради у розмірі 295006,40 грн, що спричинило матеріальну шкоду , яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

За вказаних обставин ОСОБА_5 обвинувачується за ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

Обвинувачений та його захисник клопотали про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень,. передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України , на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України

За таких обставин суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00000079, приходить до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьєта Сассі проти Франції", п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Відповідно до п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст.337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Дослідженням змісту обвинувального акту, були встановлені певні недоліки, які ускладнюють подальше розуміння сторонам кримінального провадження і суду конкретного змісту цього обвинувачення та унеможливлюють подальше призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги, яким має відповідати обвинувальний акт.

Згідно з зазначеною нормою цього закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

П. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акту з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який згідно висновків Верховного Суду України вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту.

Таким чином, особа, якій висунуте обвинувачення, повинна бути детально поінформована про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він протягом періоду часу з 22.12.2018 до 13.08.2019 , перебуваючи на посаді директора ТОВ "ІВП "АСПО-1", будучи службовою особою, діючи умисно з корисливих спонукань, шляхом складання завідомо неправдивих документів, якими підтверджено використання отриманих в якості повної передплати суми 880796,40 грн. , зловживаючи своїм службовим становищем незаконно заволодів бюджетними коштами Зачепилівської селищної ради у розмірі 295006,40 грн, що спричинило матеріальну шкоду , яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

Так в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

Зокрема, у обвинувальному акті, а саме його частині "формулювання обвинувачення", не конкретизовано по кожному епізоду окремо, з посиланням на кримінально-правові норми, порушення яких статей КК України інкримінується обвинуваченому з 22.12.2018 до 13.08.2019 згідно формулювання обвинувачення зазначеного в обвинувальному акті, що унеможливлює визначити чітко межі судового розгляду.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК України, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, тобто обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що передбачені нормами ст. 91 КПК України.

Деталі вчинення кримінального правопорушення, а також надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення відіграють важливу роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського Суду від 24 квітня 2008 року (справа "Жогло проти України") та від 26 березня 1996 року (справа " Дурсон проти Нідерландів") усі докази зазвичай повинні бути представлені у відкритому судовому засіданні в присутності підсудного для забезпечення можливості надати аргументи у відповідь, оскільки обвинувачення не повинно ґрунтуватись виключно чи вирішальною мірою на тих показаннях, які сторона захисту не могла оскаржити.

Тож, не вдаючись до оцінки правильності кваліфікації дій на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до висновку, що указане, в своїй сукупності, свідчить, що даний обвинувальний акт містить не коректну фабулу обвинувачення, яка виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, та її юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), тобто правову модель злочину.

Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування правом на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення.

При цьому, суд приймає до уваги вимоги положень ст. 22 КПК України, відповідно до яких функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, і недопустимим є покладення на суд функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.

Також, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Разом з тим, зміна правової кваліфікації та / або обсягу обвинувачення прокурором відповідно до положень ст. 338 КПК України можлива виключно в разі встановлення під час судового розгляду саме нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і така зміна неприпустима в разі допущених при обвинуваченні особи суперечностей чи неповноти, а тим більше описок.

Також, кримінально-процесуальний закон не містить положення про обов`язок суду чекати, коли прокурор скористається своїм правом на зміну обвинувачення в суді, а також і права суду пропонувати або примушувати прокурора змінити обвинувачення. При цьому, суд при поверненні обвинувального акта прокурору враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-2, 7-29, 128, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2019 року за № 00000079 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Суддя