КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05.04.2021 відмовлено взадоволенні клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, прокурорвказував на те, що 05.04.2023 слідчим суддею оголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали, повний текст ухвали слідчого судді проголошено о 14 год. 35 хв. 10.04.2023, копію даного рішення

_____________________________________________________________________________________

Справа №752/9830/21 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2661/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

прокурор отримав в кінці робочого дня 10.04.2023. Враховуючи необізнаність з мотивами прийняття такого рішення, строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

В апеляційній скарзі прокурор посилався на помилковість висновків слідчого судді про відсутність ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також про те, що обставини викладені в повідомлені про підозру регулюються виключно цивільно-правовими відносинами.

13.04.2023 від прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він навів доводи, аналогічні доводам раніше поданої апеляційної скарги, та вказував на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

У доповненнях апелянт зазначав, що докази зібрані в ході досудового розслідування містять всі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що ректор Національного авіаційного університету ОСОБА_7 за 2018-2020 роки, всупереч вимогам законодавства та умов оплати праці, визначених контрактом, безпідставно визначав нарахування собі премії.

Так, нарахування собі премії ОСОБА_7 відбулось всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про оплату праці» та Контракту № 1-41 від 13.04.2018, згідно яких оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту, а вказаним контрактом не передбачено нарахування премії.

З метою заволодіння бюджетними коштами ОСОБА_7 неправомірно давав розпорядження відповідальним підрозділам університету щодо свого преміювання, на підставі чого за 2018-2020 роки незаконно отримував бюджетні грошові кошти.

Обставини, які стали предметом досудового розслідування, виявлені в ході проведення аудиту Міністерством освіти і науки України, які підтвердженні спеціалістами Державної аудиторської служби України та судовими експертизами. Загальна сума збитку 1 383 347, 33 грн.

Також апелянт зазначав, що 20.01.2023 у зв`язку із ймовірним перебуванням ОСОБА_7 на території Федеративної Республіки Німеччина, відповідно ст.ст. 135, 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру від 20.01.2023, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит на 24, 25 та 26.01.2023 направлено поштою за адресою проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 , та до житлово-експлуатаційній організації за місцем його проживання, ЖЕД № 901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», а також електронною поштою на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 та на месенджер WhatsАрр за номером НОМЕР_1 , які належать підозрюваному ОСОБА_7 .

Однак, підозрюваний ОСОБА_10 до слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві не з`явився, про причини неявки не повідомив.

01.02.2023 у зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, його оголошено в державний розшук, проведення якого доручено Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України.

Підозрюваний ОСОБА_7 , переховуючись від органів досудового розслідування на території Федеративної Республіки Німеччина, більш як два рази не прибув до слідчого.

Також, на підтвердження того, що ОСОБА_7 відомо про повідомлення йому про підозру, проведено огляд його сторінки в соціальній мережі «Facebook», на якій 25.01.2023 підозрюваний виклав публікацію з офіційного порталу Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо повідомлення ОСОБА_7 про підозру.

Апелянт звертав увагу на те, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07.03.2023 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_7 встановлено, що орган досудового розслідування виконав всі процесуально необхідні дії для вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру та останній набув статусу підозрюваного в розумінні положення ст. 42 КПК України.

Крім того, раніше зазначеною ухвалою встановлено те, що додані до клопотання слідчого матеріали свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про те, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_7 жодного разу з моменту повідомлення про підозру не вийшов на зв`язок зі стороною обвинувачення, не скерував повідомлення, звернення, тощо.

Також в оскаржуваній ухвалі наявні суперечності, зокрема посилаючись на необґрунтованість ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя зазначив, що підозрюваний є публічною особою, є активним учасником угрупувань українців у Німеччині, що власне і дає йому можливості незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, 18.04.2023 від прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вказував на те, що у даному кримінальному провадженні є потерпілий в особі Національного авіаційного університету, яким у відповідності до вимог ст. 128 КПК України пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_7 на суму 1 383 347, 33 гривень.

26.04.2023 від прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначав, що у зв`язку із неможливістю безпосереднього вручення ОСОБА_7 письмового повідомлення про підозру, який перебував за кордоном, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, таке вручення 20.01.2023 здійснено у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, а саме в порядку ст. 111 та глави 11 КПК України, а саме письмове повідомлення про підозру від 20.01.2023, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит на 24, 25 та 26.01.2023 було направлено: 1) поштою за адресою проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , 2) електронною поштою за встановленою адресою ІНФОРМАЦІЯ_2; 3) телефоном на месенджер WhatsApp за номером НОМЕР_1 , який належить підозрюваному ОСОБА_7 ; до житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання ОСОБА_7 (ЖЕД № 901 КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ СОЛОМ`ЯНСЬКОГО РАЙОНУ М. КИЄВА»), де комісією встановлено, що за вищевказаною адресою будь-хто відсутній.

Також, апелянт зазначав, що з урахуванням зупинення досудового розслідування 16.02.2023 та його відновлення 05.04.2023, залишок строку досудового розслідування становив 32 дні.

Оскільки 20.04.2023 учасникам кримінального провадженні відповідно до ст. 290 КПК України повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування, залишок строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 становить 16 днів, відлік якого продовжиться після завершення ознайомлення з матеріалами в порядку ст. 290 КПК України.

04.05.2023 від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вона посилалась на законність та обгрунтованість доводів апеляційної скарги, та зазначала про безпідставність доводів апелянта.

Крім того, захисник зазначала, що 20.04.2023 було закінчено досудового розслідування кримінального провадження із врученням сторонам повідомлення про завершення досудового розслідування, що на переконання захисника, є самостійною підставою для закриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями з наведених у ній підстав, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, та апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно ст. ст. 7, 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого розглянуто 05.04.2023 за участю прокурора, із проголошенням у судовому засіданні вступної та резолютивної частини ухвали.

Повний текст оскаржуваної ухвали проголошено 10.04.2023 у відсутності учасників судового провадження, та відомості про направлення копії ухвали слідчого судді прокурору у матеріалах справи відсутні.

Як зазначив апелянт, на момент проголошення резолютивної частини ухвали слідчого судді 05.04.2023 йому не були відомі підстави та мотиви прийнятого рішення, а повний текст ухвали вручено прокурору наприкінці дня 10.04.2023, тоді як подано апеляційну скаргу 11.04.2023.

Колегія суддів вважає обгрунтованими вказані доводи прокурора про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.04.2023, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність прокурора із мотивами та обгрунтуванням оскаржуваної ухвали до 10.04.2023, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 25.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4, ч. 5. ст. 191 та ч. 2 ст. 364 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідування встановлено, що у службової особи - ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_7 у січні 2019 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виник злочинний умисел, спрямований повторне на заволодіння протягом 2019 року чужим майном, а саме грошовими коштами Національного авіаційного університету (), шляхом їх безпідставного перерахування на рахунок ректора ОСОБА_11 як премії, всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про оплату праці» та Контракту № І-41 від 13.04.2018 між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_7 , згідно яких оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту, а вказаним контрактом не передбачено нарахування премії, вчиненого шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Досудовим розслідуванням встановлено, що своїми злочинними діями ректор Національного авіаційного університету ОСОБА_7 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливим мотивом в період з квітня 2018 по липень 2020 років заволодів грошовими коштами Національного авіаційного університету () на загальну суму 1 383 347 грн. 33 коп.

20.01.2023 слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру, погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , про підозру ОСОБА_7 у заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому у великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 191 КК України; у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України; у заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 від 01.02.2023 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_7 .

27.02.2023 слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Одночасно слідчий подав клопотання про дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07.03.2023 надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно даних протоколу затримання від 05.04.2023, цього ж дня о 12 год. 32 хв. ОСОБА_7 затримано відповідно до положень ч. 4 ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 05.04.2021 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з недоведеності органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недоведеності недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, слідчий суддя зазначив, що викладені у повідомленні про підозру обставини регулюються виключно цивільно-правовими відносинами.

З таким висновком колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4, 5 ст. 191 КК України.

Зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, зокрема даними аудиторського звіту від 17.11.2020 № 18/20-5 проведеного Міністерством освіти і науки України; висновку Північного офісу Держаудитслужби від 03.06.2022; висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 20.07.2022 № 17912/17913/22-72; висновку Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 22.12.2022 № СЕ-19/111-22/54135-ПЧ; листа Державної служби України з питань праці на запит від 18.02.2022 № 1058/1/4-22; контракту № І-41 від 13.04.2018, укладеного між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_7 ; даними протоколів допитів свідків, іншими долученими до клопотання матеріалами досудового розслідування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

За таких обставин, висновок слідчого судді про те, що викладені у повідомленні про підозру обставини регулюються виключно цивільно-правовими відносинами, є передчасним, оскільки вказані обставини підлягають перевірці під час розгляду кримінального провадження по суті.

На даному етапі провадження, колегія суддів у відповідності до вимог процесуального закону обмежується виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4, 5 ст. 191 КК України, та приходить до висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Крім того, колегія суддів вважає необгрунтованим висновок слідчого судді про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий у клопотанні.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів встановила, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, характер і конкретні обставини кримінальних правопорушень, особу підозрюваного та його процесуальну поведінку.

Таким чином, дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставив існуючі у справі ризики, характер кримінального правопорушення та його наслідки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність наявності обставин, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України та безпідставно відмовив в застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, як в клопотанні слідчого, так і прокурором під час апеляційного розгляду не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам, та які б виправдовували обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При постановленні нової ухвали, колегія суддів враховує вищенаведені обставини у сукупності із конкретними обставинами кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , тяжкістю покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, даними про особу підозрюваного, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів приходить висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, здатен більш м`який запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не є підставою для застосування щодо ОСОБА_7 найсуворішого виду запобіжного заходу, у виді тримання під вартою.

Сама лише тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає задоволенню частково.

Визначаючи у відповідності до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України питання дату закінчення дії ухвали про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Як визначено п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Як убачається із матеріалів судового провадження та долучених прокурором під час апеляційного розгляду документів, у межах кримінального провадження № 0000041 ОСОБА_7 повідомлено про підозру 20.01.2023 у порядку ч. 1 ст. 278 КПК України у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Згідно даних постанови слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 від 16.02.2023, досудове розслідування кримінального провадження № 0000041 зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Постановою слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 від 05.04.2023, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 відновлено.

20.04.2023 відповідно до ст. 290 КПК України стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

З урахуванням наведеного та вимог п. 4 ч. 3, ч. 5 ст. 219 КПК України, залишок строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 із початком 20.04.2023 ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, становить 16 днів.

Крім того, прокурор під час апеляційного розгляду надав відомості про складення та затвердження 04.05.2023 обвинувального акту щодо ОСОБА_7 та реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000041.

За таких обставин, при постановленні нової ухвали колегія суддів вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби на 16 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.05.2023 включно.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи, викладені в письмових запереченнях захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 щодо наявності підстав для закриття апеляційного провадження у зв`язку із закінченням, на думку захисника, досудового розслідування 20.04.2023 з моменту вручення сторонам письмового повідомлення про завершення досудового розслідування.

Так, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Як встановлено колегією суддів, 20.04.2023 відповідно до ст. 290 КПК України учасникам кримінального провадження № 0000041повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Разом з тим, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням), та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування. Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 15.09.2021 у справі № 711/3111/19, від 17.02.2021 у справі № 344/6630/17.

За таких обставин, хоча сторонам кримінального провадження і повідомлено про завершення досудового розслідування 20.04.2022, однак суду апеляційної інстанції станом на 04.05.2023 не надано відомостей про факт направлення до суду обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , а відтак досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000041 не вважається закінченим у розумінні вимог п. 5 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 219 КПК України, що не позбавляє права суд апеляційної інстанції вирішувати подане слідчим клопотання про застосування запобіжного заходу.

Інші доводи, викладені у письмових запереченнях захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не є підставою для відмови у застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Ураховуючи наведене, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби строком до 20.05.2023, із покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись 176-178, 181, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Голосіївськогорайонного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді у виді домашнього арешту, із забороною йому відлучатися з місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.00 год. по 06.00 год. наступного ранку, без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім як за вимогою слідчого, прокурора та суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього, до 20 травня 2023 року включно, однак не більше строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000041.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали визначити до 20 травня 2023 включно, однак не більше строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000041.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3