Справа № 953/6050/22
н/п 1-кп/953/514/23
"07" серпня 2023 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.
Під час підготовчого судового засідання захисник - адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України.
Щодо підсудності акту Київському районному суду м.Харкова захисник не заперечувала.
Обвинувачена у підготовчому судовому засіданні підтримала захисника.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти клопотання про повернення обвинувального акту, вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, оскільки він відповідає вимогам ст. 291 КПК України, порушень норм КПК України при проведенні досудового розслідування не встановлено.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов до такого висновку.
Діючий КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримки державного обвинувачення (ч. 2 ст. 337, ст. 338-340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).
Щодо доводів сторони захисту про безпідставність зміни прокурором обвинувачення, суд зазначає таке.
З метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 КПК складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.
Вимогами ч. 2 ст. 338 КПК України встановлено, що копії обвинувального акту надаються зокрема обвинуваченому, його захиснику; Суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з права людини допускається можливість зміни або доповнення обвинувачення у суді, якщо при цьому забезпечується належне і своєчасне інформування обвинуваченого про пред`явлене йому обвинувачення, а також надається можливість здійснення його права на захист практичним та ефективним способом і у належний строк.
З матеріалів провадження вбачається, що прокурор з метою зміни правової кваліфікації діяння з ч. 1 ст. 111-2 КК України на ч. 2 ст. 111 КК України змінив обвинувачення.
Відповідно до журналу судового засідання у судовому засіданні, яке відбулось 25 липня 2023 року прокурор надав копії обвинувального акту обвинуваченій та її захиснику, після чого суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_5 суть зміненого обвинувачення та відклав розгляд справи з метою надання стороні обвинувачення можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. Обвинувачена ОСОБА_5 відмовилась підписати розписку про отримання копії обвинувального акту хі зміненим обвинуваченням.
Суд констатує, що при зміні обвинувачення прокурором був дотриманий порядок зміни обвинувачення, передбачений вимогами ст. 338, 341 КПК України, а також було дотримано право на захист обвинуваченої ОСОБА_5 .
Положенням п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Нормами цієї статті визначений вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно з ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Таким чином, закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.
Відповідно до сталої судової практики важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків сторони обвинувачення, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Відштовхуючись від зазначеного розуміння формулювання обвинувачення, слідчий, прокурор при викладенні даного блоку інформації повинні виходити з кримінально-правової концепції розуміння складу злочину. Тобто, наведені фактичні дані у своїй сукупності повинні створювати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість співставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою (постанова Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16).
З наданого до суду обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням вбачається, що зазначені вимоги при його складанні дотримані та зі змісту вбачається, що він містить всі наведені складові, зокрема і формулювання обвинувачення.
Фактичні дані, що містяться в обвинувальному акті, у своїй сукупності дають повне уявлення щодо кожного з елементів складу кримінального правопорушення, при цьому визначення ступеня деталізації опису обставин вчинення злочину належить до дискреції органу досудового розслідування та прокурора. Посилання захисника на те, що в обвинувальному акті йдеться про припущення прокурора про нібито вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, не може бути підставою для повернення обвинувального акту, оскільки перевірка матеріалів справи відповідності сформованому обвинуваченню, не належить до стадії підготовчого судового розгляду, та може бути оціненою під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті при постановленні рішення у справі по суті.
Суд також враховує висновок Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі №273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.
Суд також не погоджується з доводами захисника, що обвинувальний акт містить категоричні твердження про злочинний умисел ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, без доведення факту скоєння кримінального правопорушення вироком суду, що нібито є порушенням презумпції невинуватості, оскільки обвинувачення, висунуте ОСОБА_5 , за своїм змістом відповідає вимогам ч. 4 ст. 110 КПК України, відповідно до якої обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Щодо доводів сторони захисту про неконкретність обвинувачення суд зазначає таке.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Так, в п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частиною 1 статті 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, при складанні обвинувального акту прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначена обставина відповідно до положень ст. 291 КПК України не може бути підставою для висновку суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням в зазначеному кримінальному провадженні при викладені фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення стосовно ОСОБА_5 прокурором зазначено ті обставини вчинення кримінального правопорушення, які він вважає встановленими.
При цьому посилання на неконкретність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення не приймаються до уваги, оскільки з викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення можливо зрозуміти, у чому саме вона обвинувачується.
За таких обставин суд вважає, що доводи захисника в цій частині є безпідставними.
Щодо посилання захисника, що в обвинувальному акті не зазначено пом`якшуючі обставини, такі, як вік обвинуваченої, її позитивні характеристики, те що вона працювала тощо, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
У частині 1 статті 66 КК України наведено перелік обставин, що визнаються пом`якшуючими.
У частині 1 статті 67 КК України наведено перелік обставин, що визнаються обтяжуючими.
Крім того, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (частина 2 статті 66 КК України), а відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України суд має право залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
Обставини, про які зазначає захисник, не зазначено у вищевказаній нормі, як такі, що безумовно належать до пом`якшуючих. Лише суд у разі призначення покарання може визнати їх такими.
Разом з тим в обвинувальному акті зазначено, що обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченої відсутні.
Окрім того, у клопотанні про повернення обвинувального акту захисник вказує, що обвинувачення у цій справі не висунуто й не роз`яснено.
Суд звертає увагу, що роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення закріплено в статті 348 КПК України, є елементом процедури судового розгляду та полягає в тому, що після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому суть обвинувачення.
Вимоги щодо роз`яснення слідчим і прокурором суті обвинувачення особі, якій воно висунуте, Кримінальний процесуальний кодекс України не містить.
Отже, такі доводи захисника не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.
З аналізу вищевикладеного слідує, що прокурор здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, тобто прив`язка саме до конкретного кримінального провадження, при цьому зміна кваліфікації кримінального правопорушення не зумовлює автоматично зміну прокурора у цьому кримінальному провадженні.
Щодо твердження захисника про відсутність повноважень заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 у вказаному кримінальному провадженні, оскільки він не включений до складу групи прокурорів, суд зазначає наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 341 КПК України встановлено, що якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.
З аналізу викладених положень слідує, що прокурор, який дійшов висновку про необхідність змінити обвинувачення, повинен погодити таке рішення з прокурором вищого рівня.
25 липня 2023 року у судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 у порядку ст. 338 КПК України долучив до матеріалів кримінального провадження змінений обвинувальний акт, погоджений 24 липня 2023 року заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 , відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
За таких обставин, суд дійшов висновку про дотримання прокурором ОСОБА_4 вимог ст. 341 КПК України в частині погодження зміни обвинувачення з прокурором вищого рівня, у даному випадку з заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 , а тому посилання сторони захисту на відсутність повноважень заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 у вказаному кримінальному провадженні є недоречними.
Також захисник як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору посилається на те, що до обвинувального акту в порушення вимог ч. 4 ст. 291 КПК України не долучений реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченої про отримання опії обвинувального акту.
Суд зазначає, що додатки до обвинувального акту, визначені ч. 4 ст. 291 КПК України, зокрема, реєстр матеріалів досудового розслідування, лише долучаються до обвинувального акту, тобто не є його частиною чи складовою.
Водночас реєстр матеріалів досудового розслідування не може бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання, оскільки КПК України не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для прийняття судом рішення про повернення обвинувального акту прокурору.
Крім того, твердження сторони захисту про невручення обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням обвинуваченій ОСОБА_5 є безпідставними та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема відомостями, що містяться в журналі судового засідання.
Так, в судовому засіданні, що відбулося 25 липня 2023 року прокурор ОСОБА_4 вручив копію обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням обвинуваченій ОСОБА_5 та її захиснику. Однак, обвинувачена ОСОБА_5 відмовилася розписуватися про отримання копії обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням.
Отже обов`язок прокурора, передбачений ст. 293 КПК України, він виконав, зокрема обвинуваченій у судовому засіданні був вручений обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, однак вона відмовилася від написання розписки про його отримання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відповідає вимогам чинного Кримінального процесуального кодексу України, суттєвих порушень, за яких суд має повернути обвинувальний акт прокурору, судом не встановлено, а тому клопотання про повернення обвинувального акту прокурору не підлягає задоволенню.
Суд звертає увагу захисника, що у підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченої, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду справи по суті. Завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду. На стадії підготовчого провадження виконується функція контролю за досудовим розслідуванням, відповідність вимогам КПК України обвинувального акту та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження - судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору задоволенню не підлягає.
Разом з тим суд, вивчивши обвинувальний акт з додатками до нього, дійшов до такого висновку.
Відповідно до положень ч. 9 ст. 615 КПК України в редакції Закону України № 2462-ІХ, який набрав чинності 25 серпня 2022 року, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а у разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
25 липня 2023 року у судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 у порядку ст. 338 КПК України долучив до матеріалів кримінального провадження змінений обвинувальний акт, погоджений 24 липня 2023 року заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 , відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Санкція статті, за якою обвинувачується ОСОБА_5 відповідно до обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням (ч. 2 ст. 111 КК України) передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацію майна.
Положеннями ч. 3 ст. 31 КПК України встановлено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.
На підставі протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 25 липня 2023 року був визначений новий склад суду у цьому кримінальному провадженні у складі колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.
З аналізу положень ст. 319 КПК України слідує, що при зміні складу суду розгляд кримінального провадження починається спочатку.
Ухвалою Київського районного суду від 26 липня 2023 року з метою дотримання права обвинуваченої на судовий розгляд законним складом суду призначено підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
Фактичним місцем вчинення вказаного кримінального правопорушення згідно з обвинувальним актом зі зміненим обвинуваченням є: с. Кутузівка Харківського району Харківської області, що відноситься до територіальної підсудності Харківського районного суду Харківської області.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Визначення підсудності кримінального провадження провадиться прокурором, який звертається до суду з обвинувальним актом (п. 14 ч. 2 ст. 36, п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України).
Правильність визначення підсудності перевіряється місцевим загальним судом під час підготовчого судового засідання (п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України).
Суд встановив, що дійсно 27 жовтня 2022 року прокурор звернувся до Київського районного суду м.Харкова з обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.111-2 КК України відповідно до положень ч. 9 ст. 615 КПК України за місцем розташування органу, який проводив досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, станом на 27 жовтня 2022 року підсудність справ Харківського районного суду Харківської області на підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» була змінена на Полтавський районний суд Полтавської області.
Обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням надійшов до суду 25 липня 2023 року на той час, коли Харківський районний суд Харківської області працює, оскільки його територіальна підсудність відновлена на підставі Розпорядження Голови ВС від 17 листопада 2022 року № 6.
Основною юридичною ознакою для визначення територіальної підсудності є місце вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з п. 1 ч. 1 ст.91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кожному конкретному кримінальному провадженні.
Суд звертає увагу, що відповідно до обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.111 КК України, що є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України.
Відповідно до вимог ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.
Дотримання правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Встановлення судом не підсудності кримінального провадження перешкоджає його подальшому провадженню у даному суді і покладає на суд обов`язок прийняти рішення про направлення обвинувального акту до відповідного вищестоящого суду для визначення підсудності.
У відповідності до ч. 2 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що поставляється вмотивована ухвала.
За таких обставин, суд вважає, що дане провадження не підсудне Київському районному суду м. Харкова суду, що унеможливлює призначення кримінального провадження за цим обвинувальним актом до судового розгляду.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 290, 291, 314, 315 КПК України, суд
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 08 серпня 2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_11

ОСОБА_3