КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/416/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 392 ч. 2 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційними скаргами адвоката, яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_5 , - ОСОБА_6 , адвоката, який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , - ОСОБА_8 , ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - кожному до 23 липня 2023 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України /ЄУН 398/4460/22/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 оскільки судове провадження наразі не завершене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, зокрема, як можливість обвинувачених переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення та обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту.

Адвокат ОСОБА_6 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_5 , просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме - у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

В умотивування своїх вимог вказує, що клопотання прокурора є необґрунтованим, не зазначено і не доведено, що обвинувачений намагатиметься переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, не обґрунтовано у яких спосіб ОСОБА_5 може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Судом не розглянуто можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не оцінено того, що: ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, має грошові збереження, до затримання працював, має на меті працевлаштуватись у раз зміни запобіжного заходу, має постійне місце проживання, батьків похилого віку, мати обвинуваченого страждає на захворювання серця та нирок, потребує лікування та догляду.

Адвокат ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги умотивовує таким доводами.

Висновки суду не підтверджуються фактичними обставинами, встановленими під час судового розгляду, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - занадто суворий, ризики, заявлені прокурором, не доведені.

ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, мешкає із батьками, стан здоров`я його матері - незадовільний, обвинувачений позитивно характеризований.

Вислухавши думку судді-доповідача, вивчивши виділені матеріали провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з липня 2022 року. Загальний строк перебування обвинувачених під вартою не є таким, що перебуває поза межами розумного.

У справі розпочато і триває судове слідство. Як встановлено матеріалами, у справі наявні двоє обвинувачених, обвинувачення пред`явлене вчиненням у співучасті. Внаслідок злочинного діяння настали тяжкі і непоправні наслідки у вигляді смерті людини.

Відповідно до суті пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_5 , спільно із ОСОБА_7 , 08 липня 2022 року, у ході конфлікту на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин із ОСОБА_9 , завдав останньому дерев`яною битою та руками й ногами в різні частини тіла численних ударів, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких у подальшому у лікарні настала смерть ОСОБА_9 .

Тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Відповідно до ст. 178 КПК України, враховані й наступні обставини: ОСОБА_5 не одружений, без утриманців, безробітний, не навчається, офіційного і сталого джерела заробітку не має, міцних соціальних зв`язків не має.

Також, береться до уваги, що ОСОБА_5 раніше судимий, в тому числі й за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я людини. Судимості не зняті й непогашені.

Обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, без утриманців, безробітний, не навчається, офіційного і сталого джерела заробітку не має, міцних соціальних зв`язків не має.

Свідками у кримінальному провадженні є місцеві мешканці, знайомі обвинувачених, і які судом наразі не допитані.

Беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинувачених іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого їм обвинувачення та міру покарання, що може їм загрожувати, зможуть переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях), без перешкод залишити своє місце проживання, незаконно впливати на свідків.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Тож, з огляду на зазначене вище, те, що колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката, яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_5 , - ОСОБА_6 , адвоката, який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , - ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - кожному до 23 липня 2023 року включно, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3