ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1580/23 Справа № 175/1929/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , подану на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року, яким,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 8 500, 00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 судом першої інстанції не застосовано.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи №19/104-9/2/515 від 16 квітня 2020 року у розмірі 1 307 гривні 60 копійок,

встановила:

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_9 16 березня 2020 року близько 14.30 години керуючи технічно справним автомобілем «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , з напівпричепом «Мега» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 рухався в Дніпровському районі Дніпропетровської області по дорозі вул. Молодіжної зі сторони села Любимівка з боку вул. Сонячної в напрямку м.Дніпра.

Під час руху ОСОБА_9 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху, а саме автомобіля «Мітсубісі» державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по переду в попутному напрямку, заходів до зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не прийняв, внаслідок чого, в районі перехрестя з дорогою яка веде до вул. Сонячної, скоїв з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Мітсубісі» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла : закритої черепно-мозгової травми, струсу головного мозку, численних саден обличчя, закритої травми грудної клітини ліворуч з косими переломами, 3-го, та 4-го ребер, по передньо-паховій лінії та косими переломами 6-го, 7-го, 8-го,та 9-го ребер посередньо-паховій лінії, синця на задній поверхні лівого плеча у нижній третині з переходом на зовнішню та внутрішню поверхню, вниз на ліктьовий суглоб та далі вниз до середньої третини лівого передпліча, закритої травми лівого коліного суглобу з явищами гемартрозу (кров у порожнині суглобу), забою правого плечового суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який наголошує:

- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого, перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого через м`якість покарання.

Апелянт просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнути із цивільного позивача ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду внаслідок ДТП 432422,7 грн та моральну шкоду 100 000 грн.

Зазначає при цьому, що обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою провину лише частково, при тому, що суд першої інстанції визнав у якості пом`якшуючої обставини щиросердне каяття ОСОБА_9 . Крім того, апелянт вказує на відсутність з боку ОСОБА_9 дій, спрямованих на відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_7 , у тому числі, і на лікування протягом тривалого часу після ДТП.

Також, апелянт вважає необґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні заявленого цивільного позову і вважає, що, у зв`язку із відсутністю належних доказів, які були предметом дослідження у суді і які б свідчили про неналежного відповідача, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки його доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає стягненню із цивільного позивача.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 звернувся із письмовим клопотанням про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності. Вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого повинна бути залишеною, з огляду на це, без розгляду;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 подали письмову заяву, де не заперечували проти закриття провадження по матеріалам кримінального провадження та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами ( ст.49 КК України);

- представник потерпілого ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_7 подали письмову заяву про залишення їх апеляційної скарги без розгляду, не заперечуючи про можливість звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, оскільки спливли передбачені ст.49 КК України строки давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та співставивши їх із наявними у матеріалах кримінального провадження обставинами, колегія суддів дійшла таких висновків.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України, засновані на зібраних по справі та перевірених судом доказах, є належним чином обґрунтованими та умотивованими.

Ці обставини, встановлені судом першої інстанції та викладені у вироку, не оспорювались у апеляційній скарзі представника потерпілого, який до початку апеляційного розгляду просив залишити його апеляційну скаргу без розгляду.

З урахуванням такої узгодженої позиції потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 колегія суддів вирок у цій частині не переглядає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для закриття кримінального провадження з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду прокурором заявлено клопотання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК із звільненням ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке підтримано обвинуваченим та його захисником, та проти чого не заперечувала потерпіла сторона.

Згідно п.1 ч.2 ст.284, ч.1 ст.285 та ч.1 ст.286 КПК кримінальне провадження закривається судом, зокрема, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні 16 березня 2020 року кримінального правопорушення невеликої тяжкості, передбаченого ч.1 ст.286 КК, санкцією якого передбачене покарання, у тому числі у виді обмеження волі, та на теперішній час минуло понад три роки.

Кримінальний закон України встановлює, що стаття 49 КК обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочин. Строк давності це передбачений КК певний проміжок часу після вчинення злочину, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК є лише такий сплив відповідного строку давності, який закінчився до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності продовжує спливати і в період досудового розслідування, і протягом судового розгляду кримінального провадження, і навіть після оголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх сплив. Отже, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, у якій стадії кримінального процесу знаходиться кримінальне провадження щодо цієї особи.

У своїй роз`яснюючих положеннях, що містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» Суд зазначив, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК.

Отже, апеляційний суд констатує, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК, є безумовною й обов`язковою підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на час ухвалення вироку судом першої інстанції та на час апеляційного розгляду для обвинуваченого ОСОБА_9 не встановлено наявність будь-яких з вищенаведених застережень, зазначених у ч.2,3 ст.49 КК, оскільки він не ухилявся від слідства або суду та не вчинив нового злочину.

Беручи до уваги, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину і до дня набрання вироком суду законної сили минуло понад три роки, тому колегія суддів вважає наявними правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у Постанові від 29 травня 2019 року (справа №287/359/14-к, провадження № 51-8555км18), який вказав, що зі змісту норм КПК не вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК необхідно враховувати позицію обвинуваченого щодо визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні.

Згідно положень статті 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, в частині наявності підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, із звільненням обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст.49 КК, керуючись п.1 ч.2 ст.284, ч.1 ст.285, ч.1 ст.286 та ст.ст. 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4