САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1474/23
Провадження № 1-кп/726/110/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000158 від 05.06.2023 року, з обвинувальним актом, який затверджений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , який на час інкримінованого йому злочину перебував в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старший солдат, раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.02.2023 № 49 військовослужбовця за призовом під час мобілізації старшого солдата ОСОБА_5 переведено на посаду старшого стрільця 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №52 (по стройовій частині) від 20.02.2023 військовослужбовця за мобілізацією старшого солдата ОСОБА_5 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Так, старший солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 та перебуваючи в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , починаючи з 10.04.2023 близько 09 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу, тобто не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув до місця свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 05.06.2023 року.

Таким чином, органом досудового слідства ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.5 ст. 407 КК України, визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав покази, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, просив суворо не карати. Підтвердив, що дійсно 10.04.2023 року близько 09.00 год. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 та поїхав до місця свого проживання в с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області, де проводив час на власний розсуд до 05.06.2023 року.

Прокурор у судовому засіданні запропонував порядок дослідження доказів, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України та просив суд визнати винним ОСОБА_5 та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_5 погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його, як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому цілком зрозумілі.

Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду добровільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, також судом взято до уваги службову характеристику на ОСОБА_5 .

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд враховує визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховуючи характер скоєного кримінального правопорушення, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставини, його відношення до скоєного злочину, у сукупності із даними, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , той факт що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та враховуючи Закон України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023, вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно визначити в межах мінімальної санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі. Враховуючи законодавчі обмеження, суд позбавлений можливості застосувати при призначенні покарання вимоги ст. 69, 75 КК України.

На думку суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з часу його фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ст. 473, 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1