УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 619/1052/22

провадження № 51-5163ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду

від 01 червня 2023 року в кримінальному провадженні № 0001683 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Петушки Володимирської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - 23 квітня 2020 року

за вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання із застосуванням за ч. 4 ст. 70, 72 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, звільненого у зв`язку з відбуттям строку покарання

26 листопада 2021 року,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 190 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання

з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він вдень, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, 06 вересня 2022 року, перебуваючи за місцем проживання його знайомого ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 , використовуючи довірливі відносини, засновані на знайомстві, повідомив останньому неправдиві відомості про те, що візьме мобільний телефон торгової марки «Redmi 9A Glacial Blue 2GB RAM 32GB ROM» з метою послухати музику та поверне назад ОСОБА_5 . Після того, як ОСОБА_5 , будучи введеним в оману, добровільно передав вище зазначений мобільний телефон ОСОБА_4 , останній, незаконно заволодівши чужим майном, отримав у ломбарді під заставу вказаного телефону фінансовий кредит у розмірі 2200 грн, який витратив на власні потреби, завдавши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 4073,6 грн.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 01 червня 2023 року вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 не дотримався положень ст. 419 КПК та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для звільнення останнього

від відбування покарання з випробуванням. Зокрема, зазначає, що судом

не в достатній мірі враховані дані, що характеризують особу засудженого та характер вчинених ним дій, а саме те, що він неодружений, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, за які реально відбував покарання, має не зняту та не погашену судимість, а також те, що він вчинив злочинні дії в умовах воєнного стану. Крім того, вважає,

що суд першої інстанції безпідставно визнав щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, на що і суд апеляційної інстанції уваги не звернув.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, і правильність кваліфікації його дій

у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора щодо безпідставного застосування до засудженого положень

ст. 75 КК та невідповідності оскарженої ухвали положенням ст. 419 КПК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

За правилами ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого

без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають

на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який неодружений, не працює, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, а також взяв до уваги обставину,

що пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням усіх обставин справи у їх сукупності, а також виходячи з даних про особу винного, обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення засудженому покарання у виді обмеження волі та звільнення від його відбування

з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

При цьому колегія суддів апеляційного суду, як убачається з постановленої ухвали, врахувала, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК, є нетяжким, претензії до обвинуваченого від потерпілого відсутні, завдана шкода відшкодована потерпілому в позасудовому порядку повністю. Крім того, як зазначив суд,

ОСОБА_4 з березня 2023 року працює на будівництві у с. Подвірки Харківського району Харківської області та має міцні соціальні зв`язки, а саме сина та дружину.

Також, як встановлено колегією суддів, в судових засіданнях, як суду першої, так і апеляційної інстанції, ОСОБА_4 повністю визнавав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, підтверджуючи при цьому фактичні обставини справи. З огляду

на наведене суд вказав на те, що у діях ОСОБА_4 вбачається бажання надати допомогу суду та відсутність будь-яких фактів перешкоджання у встановленні істини

у справі, у з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних

у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставленні до вчиненого, враховуючи дані про відсутність претензій у потерпілого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Також суд, зважаючи на те, що ОСОБА_4 заподіяну потерпілому шкоду відшкодував у повному обсязі, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, визнав вказану обставину такою, що пом`якшує покарання винному, яка разом з рештою відомостей про обвинуваченого та іншою пом`якшуючою обставиною, встановленою судом першої інстанції, як слушно зазначив суд, мають істотний вплив на спосіб відбуття покарання обвинуваченим.

Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався

під час її постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та

не вважає призначене покарання явно несправедливим через його м`якість.

В касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання та безпідставності застосування до нього положень ст. 75 КК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 червня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3