Справа № 452/2366/23
Провадження № 1-кп/452/260/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000136 від 17 травня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгайчики Самбірського району Львівської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) при наступних обставинах.

16 травня 2023 року приблизно о 19:30 год., перебуваючи на кухні в будинку за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту зі своєю тіткою ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком руки у ліву скроневу ділянку, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді садна у лівій скроневій ділянці, яке згідно які згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке викладене у обвинувальному акті, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. При цьому показав, що дійсно, 16 травня 2023 року приблизно о 19:30 год., перебуваючи на кухні житлового будинку, де вони всі мешкають, посварився зі своєю тіткою ОСОБА_4 , якій наніс удар кулаком в обличчя. Конфлікт виник на побутовій почві. У них постійно виникають конфліктні ситуації, бо в будинку мешкає він з бабусею, ще одна тітка та родина тітки ОСОБА_4 . Він іноді вживає алкогольні напої, офіційно не працює.

Розуміє, що вчинив недобре, проте вибачення у ОСОБА_4 не просив і не буде просити, взагалі з нею не хоче розмовляти. Просив призначити йому покарання у виді штрафу.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що обвинувачений є її племінником.Будинок за адресою АДРЕСА_2 належить її матері ОСОБА_6 . В ньому проживають її мати, сестра, обвинувачений та вона з чоловіком та трьома неповнолітніми дітьми. Обвинувачений зловживає алкогольними напоями, між ними постійно виникають сварки на побутовій почві. 16 травня 2023 року коли вона прийшла з роботи, обвинувачений був на кухні, там було брудно, вона йому зробила зауваження, він почав трощити меблі, бити посуд, наніс їй удар кулаком в обличчя. В теперішній час обвинувачений не тільки не вибачився перед нею, але й почав приводити та залишати на ніч сторонніх осіб. На зауваження не реагує. Вважала, що ОСОБА_5 заслуговує на більш суворе покарання ніж штраф.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої суд приймає їх до уваги, оскільки вони не містять істотних суперечностей та знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, доводять обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (кримінальному проступку), при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорювала фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши обвинуваченому та потерпілій про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілу ОСОБА_4 прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (кримінальному проступку) при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд, враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до кримінального проступку; обставини вчинення кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який психічно і фізично здоровий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра (а. с. 23, 24), має стійкі соціальні зв`язки - постійне місце проживання, де характеризується позитивно (а.с. 21, 22); раніше не судимий (а.с.25).

У відповідності зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжуєь покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

При цьому суд не погоджується з позицією прокурора ОСОБА_3 про наявність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття з огляду на таке.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, як обставини, що впливає на призначення покарання, передбаченої ст. 66 КК України, правових позицій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність.

Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття.

Як зазначив ВС у Постанові від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19 зазначив, що «розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди».

Також ВС у Постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 520/16394/16-к зазначив, що «той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки».

Хоча обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчинимо інкримінованого кримінального правопорушення, втім, вибачення у потерпілої не просив, ніяким чином не висловив бажання залагодити провину, налагодити відносини з тіткою, з якою мешкає в одному будинку, отже на переконання суду не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що ОСОБА_5 офіційно не працює, отєж не має джерела для сплати штрафу, позицію потерпілої, суд вважає для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, слід обрати йому більш суворий вид покарання з числа передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у вигляді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався, необхідності у його застосуванні у судовому провадженні не вбачається.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати, речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Судові витрати, речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя -