У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001229, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_10 ,

представник потерпілого ОСОБА_11 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 3 458 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає, що судом першої інстанції на встановлено наявності в діях ОСОБА_6 прямого умислу на завдання потерпілому легких тілесних ушкоджень, внаслідок чого кримінальне провадження підлягає закриттю.

На думку апелянта, до показань потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 слід відноситись критично, оскільки в ході проведення досудового розслідування вони їх неодноразово змінювали в частині обставин правопорушення, що підтверджується наявністю суперечностей між протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.04.2020 р., протоколами допиту потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 від 11.04.2020 р. та протоколом повторного допиту ОСОБА_12 від 08.05.2020 р., що мало наслідком збільшення обсягу обвинувачення та повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Апелянт вважає, що докази, отримані під час проведення тимчасового доступу 15.05.2020 р., а саме: світлокопії журналу № 12, диск із рентгенівськими знімками потерпілого ОСОБА_12 , заключення лікаря рентген кабінету, світлокопії журналу № 13, є недопустимими доказами, оскільки ухвалою слідчого судді надавався дозвіл на проведення вказаних слідчих дій у кримінальному провадженні за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 365 КК України. У зв`язку з чим, всі похідні докази, отримані внаслідок проведення тимчасового доступу до медичних документів потерпілого ОСОБА_12 є також недопустимими, зокрема висновки судових експертиз № 541 від 18.05.2020 р., № 1268 від 13.10.2021 р. та № 98-к від 11.11.2020 р.

З приводу стягнення витрат на лікування, вважає, що потерпілим не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, оскільки призначення лікаря при обстеженні ОСОБА_12 є сумнівним документом, а товарні чеки не відповідають вимогам закону за своєю формою.

Крім того, задовольняючи цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції вийшов за його рамки та значно завищив моральні страждання, які поніс потерпілий, а відтак і сам розмір суми, яка підлягає відшкодуванню.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6 , 09.04.2020 р. біля 17.00 год., діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_2 , умисно завдав удар в область лівого ока ОСОБА_12 , внаслідок чого утворились тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 98-К від 11.11.2020 р. у ОСОБА_12 мало місце пошкодження (об`єктивно підтверджене) у вигляді гематоми (синця) в області лівого ока, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, клопотання захисника про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, думку прокурора та представника потерпілого, які не заперечували проти задоволення вказаного клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

12.07.2023 р., під час судового розгляду, захисник ОСОБА_10 заявив клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України. Апеляційну скаргу підтримав в частині скасування оскаржуваного вироку.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання, просив вирок суду першої інстанції скасувати, клопотання задовольнити, та звільнити його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закрити.

За положеннями ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014 р.) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 р.) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 р.) передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі № 665/2387/14-к, підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, який, на час його вчинення (09.04.2020 р.) відносився до злочинів невеликої тяжкості (на даний час відноситься до кримінальних проступків) і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення становить два роки.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази про те, що протягом цього часу ОСОБА_6 був засуджений за вчинення іншого кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду, що є наслідком зупинення перебігу давності.

З урахуванням наведених обставин, на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачений та його захисник мають право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_14 підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про існування підстав для задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_14 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції скасуванню, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_14 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закриттю.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2021 року задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 , скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 0001229 від 11.04.2020 р. відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3