Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4300/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11.05.23,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ УСБ України в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, а саме до 16 червня 2023 року.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 процесуальні обов`язки: -заборонити без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження цілодобово залишати адресу реєстрацій, а саме АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду; -повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця фактичного перебування; - у разі наявності здати органу досудового розслідування на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну в умовах воєнного стану та на період мобілізації; - прибувати за кожною вимогою до суду та органу досудового слідства.

Встановлено строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_8 до 16 червня 2023 року.

Прокурор ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000198 від 25.10.2022 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та продовжити строк дії щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.06.2023, в межах строку досудового розслідування. При цьому зазначає, що наразі існують реальні ризики, які дають достатні підстави для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , які передбачені п п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокурора чи суду. Вважає, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити речі, документи та речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Не виключає можливості незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій, оскільки, свідками у провадженні є особи, які відомі підозрюваному та спільно несли військову службу. Можливість з боку обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вбачає в тому, що останній може перешкоджати шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття на вимоги слідчого, прокурора чи суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 не дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження №296/4300/23, в провадженні СВ УСБУ в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000198 від 25.10.2022, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

16.03.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України не повідомлялася.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16.03.2023 підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

08.06.2023 слідчий в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_8 (а.п.1-6). За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

В обґрунтування слідчий суддя в оскарженій ухвалі зазначив, що органом досудового розслідування не доведено та у судовому засіданні не встановлено даних, які би свідчили, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання його під вартою, тому наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом з цим, на думку апеляційного суду клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є не відповідним вимогам ст.199 КПК України. В цьому клопотанні фактично відсутні всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

Підозрюваний ОСОБА_8 , будучи допитаним судом апеляційної інстанції, зазначив, що на нього у військовій частині було скоєно замах на життя, внаслідок чого його було поранено. Підозрює намагання позбавити його життя керівництво військової частини. За цим фактом було порушено справу, куля збережена для експертизи, є відповідні свідки замаху. Крім того, наголосив, що в разі того, що він повернеться в в/ч на нього буде вчинено повторний замах. Зазначив, що на початку війни пішов добровільно до військкомату, приймав участь у активних бойових діях, проходив відповідну перевірку, погоджується повернутись будь-яку іншу в/ч. На даний час звернувся до відповідних правоохоронних органі (ДБР, військова прокуратура) щодо цих обставин.

Прокурором не спростовано версії підозрюваного щодо загрози його життю, жодних обґрунтованих доказів апеляційному суду не надано.

В свою чергу, слідчий суддя хоча і застосувавши більш м`яку міру запобіжного заходу підозрюваному у виді домашнього арешту, належно не врахував вище наведені обставини, дані про особу підозрюваного, як і не навів відповідне обґрунтування у своїй ухвалі, як того вимагають положення ст.ст.178, 194, 196 КПК України.

При цьому, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що подане слідчим до суду клопотання про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не відповідає вимогам чинного законодавства, містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю правопорушень та наявністю ризиків, за відсутності відповідних доказів у провадженні.

В свою чергу, слідчий суддя фактично погодився з доводами викладеними в клопотанні, застосував альтернативну міру запобіжного заходу, однак не навів обставин, які б переконливо виправдовували подальше застосування відповідної міри запобіжного заходу підозрюваному, оскільки їх (доводів викладених у клопотанні) актуальність на момент продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим та прокурором в суді апеляційної інстанції не підтверджена.

Одночасно, за встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчим суддею не базується на вимогах КПК України є незаконним, та об`єктивно підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

Крім того, проаналізувавши матеріали кримінального провадження №296/4300/23, суд апеляційної інстанції не встановив жодних процесуальних ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_8 протягом часу досудового розслідування кримінального провадження №0000198 від 25.10.2022, ухилятись від слідства, суду або перешкоджати належному розгляду кримінального провадження будь-яким чином, такі дані не наведені й слідчим в клопотанні, як і безпосередньо ним в суді апеляційної інстанції.

На думку суду апеляційної інстанції, в даному випадку, твердження прокурора про тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не є достатніми для обрання виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Одночасно, зважає апеляційний суд і на те, шо ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має сім`ю, тобто стійкі соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

За даних обставин, рішення слідчого судді постановлено з істотними порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення, з постановлення нової, якою у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного відповідні процесуальні зобов`язання, передбачені ч.3 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11.05.23, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у цілодобового домашнього арешту, з покладанням відповідних процесуальних обов`язків, з строком дії ухвали до 16.06.2023 включно, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

В порядку ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, відповідного слідчого та прокурора в межах кримінального провадження №0000198 від 25.10.2022.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: