Номер провадження: 11-кп/813/759/23
Справа № 496/4359/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2022 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Медвеже Вушко Вінницького району Вінницької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-01.07.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України, до 45 діб арешту, на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнена з випробуванням строком на 1 рік;

--12.07.2022 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України з урахуванням ст. 101 КК України, до 45 діб арешту, на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнена з випробуванням строком на 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 71, 72 КК України, із розрахунку, що 1 дню позбавлення волі відповідає 1 день арешту, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2022 року та вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 12.07.2022 року і остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховується з 16.08.2022 року.

Також вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно оскаржуваного вироку:

14.08.2022 року близько 22:00 год, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись на спільному подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , зайшла до незамкненого приміщення будинку, яке знаходиться у користуванні ОСОБА_9 . Реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, впевнившись, що її дії не будуть помічені іншими особами, проникла в середину будинку, де піднявши подушку у пакеті блакитного кольору побачила грошові кошти, які належать ОСОБА_9 та обрала їх об`єктом свого протиправного посягання. Після чого ОСОБА_8 винесла грошові кошти з приміщення будинку ОСОБА_9 та зникла з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинила ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 15000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 14.08.2022 року становило 548529 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачена, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, зазначає наступне:

- суд не прийняв до уваги щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальних збитків та жалкування обвинуваченої у скоєному;

- судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченої, а саме: на момент скоєння злочину вона була неповнолітньою, має сім`ю у Вінницькій області.

На підставі цього, обвинувачена просить вирок суду відносно неї змінити та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі на такий тривалий термін.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду:

обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник просили апеляційну скаргу задовольнити та вирок суду першої інстанції змінити;

прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінального правопорушення та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене у великих розмірах, в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно розглянув кримінальне провадження, на підставі неупередженого судового розгляду та аналізу досліджених у судовому засіданні доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого її кримінального правопорушення. Дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, що також ніким не оспорюється.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального Закону.

З оскарженого вироку вбачається, що суд призначив покарання обвинуваченій ОСОБА_8 з урахуванням особи винної, суспільної небезпеки вчиненого злочину та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із вироку районний суд врахував ступніть тяжкості вчиненого злочину, те, що обвинувачена характеризується негативно, вік і особу обвинуваченої, вчинила кримінальне правопорушення в неповнолітньому віці, щире каяття, а також відсутність матеріальної шкоди.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального Закону, зокрема не мотивував свого рішення щодо неможливості застосування положень ст. 69 КК України.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 є рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, апеляційний суд визнає: повне визнання обвинуваченою ОСОБА_8 своєї вини у вчиненому злочині, щире каяття у цьому та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність наслідків у вигляді матеріальної шкоди або збитків, вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.

Апеляційний суд також враховує, що на стадії досудового розслідування викрадене майно було повернуто потерпілій ОСОБА_9 , що підтверджується її розпискою (т.1 а.с.68-69).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вищевказане свідчить про необхідність зміни вироку в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , та наявність підстав для застосування до неї дії ст.69 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Апеляційний суд визнає зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і вважає необхідним застосувати, при призначенні основної міри покарання обвинуваченій, вимоги ч. 1 ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої ОСОБА_8 не уникала, враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, на переконання колегії суддів, покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу та за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженої і попередження нових злочинів.

Одночасно, апеляційний суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та ступінь суспільної небезпеки, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування покарання.

Згідно з п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Частиною 2 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ст. 417 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченої задовольнити, а оскаржений вирок - змінити в частині призначеного обвинуваченій покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 30.11.2022 року, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України, із розрахунку, що 1 дню позбавлення волі відповідає 1 день арешту, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2022 року та вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 12.07.2022 року і остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою - у той же час, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4