ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/152/22 Номер провадження 11-кп/814/2321/23Головуючий у 1-й інстанції с. ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 31 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 квітня 2019 року за №0000321, клопотання прокурора задоволено.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , судимому

21 грудня 2017 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.121, ч.1 ст.71 КК України на 7 років позбавлення волі,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в сумі 268 400 гривень строком на 60 днів, а саме до 28 вересня 2023 року.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_8 , місцевий суд урахував: наявність ризиків, визначених у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Урахувавши положення ст.ст.182, 183 КПК України, суд першої інстанції визначив ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, дійшовши висновку, що такий її розмір достатньо мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 31 липня 2023 року та зменшити йому розмір застави, посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора та непомірність визначеного йому місцевим судом розміру застави.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ніким із учасників провадження не оскаржується, а тому в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України (3 епізодів) - незаконного придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, його передачі в місця позбавлення волі та незаконного збуту, вчинених повторно, організованою групою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши обставини й тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим - до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та особу обвинуваченого, який судимий (за вчинення тяжкого насильницького злочину), не працює.

При цьому, встановлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки з огляду всі обставини провадження в їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не змінились і не зменшились, обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому 3 епізодів особливо тяжкого злочину в складі організованої групи, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_8 у їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Пунктом 3 ч.5 ст.182 КПК України унормовано, що розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в певному розмірі за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, повинен бути еквівалентним рівню виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За практикою Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Одночасно продовживши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб як альтернативний запобіжний захід, що за своїм розміром є наближеним до мінімальної межі, передбаченої п.3 ч.5 ст.182 КПК України. З урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину у співучасті з двома особами, виняткова суспільна небезпека якого зумовлена створенням загрози заподіяння тяжких наслідків та їх заподіянням здоров`ю всього населення (невизначеного кола осіб), економіки й суспільства, підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів в Україні, сукупності даних про особу обвинуваченого, доведеності таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, визначений ОСОБА_8 розмір застави здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстави для його зменшення, про що просить сторона захисту, відсутні.

Таким чином, доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 31 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4