Справа № 442/3519/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/660/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження № 442/3519/23 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2023 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 16 травня 2023 року приблизно о 20 год. 00 хв., перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вступив у словесну суперечку із ОСОБА_9 , в ході якої вирішив умисно заподіяти їй тілесні ушкодження.

Реалізовуючи свій протиправний намір ОСОБА_5 , в цей же час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю іншої особи, підійшов до ОСОБА_9 , яка стояла у кімнаті біля ліжка та почав наносити їй удари кулаками правої та лівої руки по плечах її обох рук, після чого схопив ОСОБА_9 правою рукою за передпліччя правої руки та стиснувши її таким чином потягнув до себе, а коли ОСОБА_9 відштовхнула його, ОСОБА_5 наніс їй удар правою ногою у стегно її лівої ноги, в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді двадцяти синців з локалізацією в ділянках обох плечей, правого передпліччя, лівого стегна, які відносяться до легкого ступеня тілесних ушкоджень.

На вирок суду захисник ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд у вироку не навів мотивів призначення ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт, зважаючи, що мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України - штраф.

Стверджує, що судом не взято до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а також обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття.

Окрім цього, апелянт вважає, що судом порушено вимоги ст. 302 КПК України щодо розгляду справи у спрощеному порядку, а саме: без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Зазначає, що суд першої інстанції вдався до дослідження доказів у судовому засіданні, що, на думку захисника, могло вплинути на встановлені судом фактичні обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу захисника, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні передбачено ст. 382 та 302 КПК України. Законодавець передбачив два шляхи розгляду обвинувального акту щодо кримінального проступку.

Ст.ст. 381, 382 КПК України передбачено, що суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне або суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Підставою для розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні є встановлення прокурором під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

За відсутності хоча б однієї з вищеперерахованих умов, обвинувальний акт не може бути розглянутий у спрощеному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2023 року в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, подав заяву, в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, сумніви в добровільності такої позиції обвинуваченого відсутні, а потерпіла ОСОБА_9 звернулася із заявою, у якій зазначила, що встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорює, та надає згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що є підстави для розгляду обвинувального акта в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, суд визнав доведеними обставини, встановлені органом досудового розслідування, про що зазначив в описовій та мотивувальній частинах вироку.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що судом проводилося дослідження обставин кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч.1 сь. 125 КК України, про що безпідставно зазначає захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі.

Щодо виду та розміру покарання, з яким не погоджується апелянт, слід зазначити наступне.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Метою покарання є попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду та міри призначеного ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального проступку, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, не працевлаштований (відсутність легальних джерел доходів), обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, вчинення кримінального проступку в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 , покарання у виді громадських робіт.

Призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є законним, доцільним та справедливим.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та ухвалення вироку суду, а тому вважає, що ухвалений по справі вирок щодо ОСОБА_5 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2023 року щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст. 125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4