ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2679/23 Справа № 229/4306/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 22 червня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто з 22 червня 2023 року по 20 серпня 2023 року включно, з утримуванням його в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дружківського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження № 0000005 від 02.01.2021 року відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 22 червня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто з 22 червня 2023 року по 20 серпня 2023 року включно, з утримуванням його в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі: домашній арешт або особисте зобов`язання. В обґрунтування зазначає, що ухвала є не обґрунтованою, оскільки суд два роки посилається на одні і ті самі ризики без будь-якого обґрунтування. Вказує, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів та не наведено недостатність застосування по відношенню до нього більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, вважає, що прокурор не навів належне обґрунтування вказаним у клопотанні ризикам із зазначенням доказів.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні або про відкладення розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, від учасників судового розгляду, на адресу апеляційного суду не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали, в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 24 червня 2021 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою суду від 22 червня 2023 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, по 20 серпня 2023 року включно. Ухвалою суду від 23 червня 2023 року виправлено описку у вказаній ухвалі про продовження строку запобіжного заходу в частині правильного зазначення установи, в якій обвинувачений ОСОБА_6 утримується.

Своє рішення суд 1-ї інстанції із дотриманням вимог ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ, обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Обвинувачений не працює, офіційного доходу не має, неодноразово раніше судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, що обґрунтовано дало суду першої інстанції підстави вважати, що ризики передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінальних правопорушення, новий злочин вчинив у період випробувального терміну за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня 2020 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік три місяці, від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ризики, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та доказів на спростування наявних ризиків не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність існування ризиків, які слугували підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вказаних у клопотанні прокурора, правильно прийшов до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання вказаних ризиків, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

При перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що судом надано належну оцінку в сукупності всім обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, також надано оцінку особі обвинуваченого, а також його протиправним діям, які були припинені співробітниками правоохоронного органу, у зв`язку з затриманням, таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_6 до скоєного злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити злочинну діяльність пов`язану зі збутом наркотичної речовини, оскільки іншого джерела доходу він не має.

Доводи обвинуваченого про недоведеність ризиків не заслуговують на увагу, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, чому судом першої інстанції дано належну оцінку, з чим погоджується і колегія суддів. Заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги обвинувачення про недоведеність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги поряд з іншими обставинами з урахуванням імовірності суворого покарання, що може загрожувати обвинуваченому в разі доведеності його вини. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, встановив, що обвинувачений був двічі засуджений за вчинення злочинів щодо незаконного обігу наркотичних засобів, новий злочин вчинив у період іспитового строку, призначеного за вироком суду. Таким чином, на думку колегії суддів, ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, має своє обґрунтоване підтвердження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з посиланням на практику ЄСПЛ щодо зазначення судом протягом двох років на одні і ті самі ризики без будь-яких фактів, є також неспроможними, оскільки у даному випадку відсутні докази того, що заявлені у клопотанні прокурора ризики з боку обвинуваченого зменшилися, чи перестали існувати, чому суд першої інстанції надав оцінку в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з сукупністю ризиків встановленими судом першої інстанції.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається.

Оскільки провадження знаходиться на розгляді суду 1-ї інстанції, то, відповідно, висновок про доведеність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення буде зроблено судом за наслідками судового розгляду.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Залишити без змін ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 22 червня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто з 22 червня 2023 року по 20 серпня 2023 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4