Дата документу 16.08.2023 Справа № 332/875/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/875/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/995/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 2 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не працюючий, одружений, маючий на утримані малолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання - з 30 грудня 2022 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

25 грудня 2022 року, приблизно о 03.00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , знаходячись у житловій кімнаті приватного домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з останнім, за допомогою кухонного ножа, який взяв з підставки для ножів на столі та утримуючи його у правій руці, наніс потерпілому ОСОБА_9 , який на той момент знаходився навпроти нього в стоячому положенні, один удар у верхню зовнішню частину лівого стегна, чим спричинив останньому одиночне сліпе колото-різане поранення лівого стегна з ушкодженням крупних кровоносних судин, що призвело до розвитку гострої крововтрати, яка перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка орієнтовно настала у період часу з 03.10 години до 07.00 години 25 грудня 2022 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду необґрунтованим.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відсутні очевидні та беззаперечні докази того, що обвинувачений ОСОБА_7 скоїв саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а вирок ґрунтується виключно на припущеннях та опосередкованих відомостях і показаннях свідків, проте прямих доказів винуватості ОСОБА_7 стороною обвинувачення надано не було.

Обвинувачений свою вину визнав частково та повідомив, що він наніс ножове поранення потерпілому з метою заспокоїти останнього та захистити себе.

У свою чергу суд зазначив, що в момент нанесення удару обвинувачений вже не потерпав від будь-яких дій потерпілого, тому не був у стані необхідної оборони, а також обвинувачений не міг не розуміти, що сильно нанесений удар ножем з проникненням у тіло потерпілого на глибину майже 11 см у місце скупчення важливих кровоносних сосудів, може призвести до тяжких тілесних ушкоджень, які можуть спричинити смерть людини.

Сторона захисту звертала увагу суду на те, що обвинувачений діяв саме у стані уявної оборони, у тих умовах та обставинах подій він оцінив дії потерпілого як агресивні та такі, що загрожують йому, але він не усвідомлював помилковість свого припущення, тому перевищив межі захисту.

Обвинувачений зазначав, що він наніс удар ножем в район сідничних м`язів лише з метою зупинити дії потерпілого, а для того щоб розуміти, що удар нанесений у місце скупчення важливих для життя людини кровоносних сосудів, необхідно мати спеціальні знання з анатомії людини.

Після нанесення удару потерпілий не скаржився на стан свого здоров`я, випив горілки та ліг спати, а обвинувачений не надав йому допомогу, оскільки не припускав, що наніс смертельне поранення.

У зв`язку з цим сторона захисту наполягала на кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 124 КК України.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначити йому покарання за санкцією цієї статті.

Від прокурора на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що ОСОБА_7 наніс потерпілому удар ножем зі значною силою, від якого утворився рановий канал глибиною 11 см, що свідчить про цілеспрямований умисний характер дій обвинуваченого, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння значної шкоди його здоров`ю.

Вважає, що факт нанесення потерпілим удару молотком обвинуваченому та спричинення тілесного ушкодження у вигляді синця, не спростовує факт умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки ОСОБА_7 наніс удар вже після того, як потерпілий закінчив усі свої дії по відношенню до обвинуваченого, тобто ніякої реальної загрози для нього вже не було.

Таким чином, ОСОБА_7 не перебував у стані уявної оборони.

З приводу призначеного ОСОБА_7 покарання зазначає, що суд інстанції у повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та вважав, що кваліфікація його дій є невірною, удар наніс він без умислу, не хотів вбивати потерпілого. Усі його дії були вчинені з метою самозахисту, оскільки було темно, а потерпілий бив його молотком. Він не знав, що потрапить в артерію потерпілого.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що обвинувачений міг припинити сварку та утриматись від нанесення удару ножем потерпілому.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що встановлені та визнані судом першої інстанції доведеними обставини з приводу події кримінального правопорушення, зокрема часу, місця та безпосередньо факту нанесення обвинуваченим потерпілому ножового поранення, наслідків від вчинення кримінального правопорушення у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого - в апеляційній скарзі не оспорюються, а її доводи фактично зводяться до того, що ОСОБА_7 не мав умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, а перебував у стані уявної оборони, межі якої перевищив, тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК України.

Враховуючи, що сторона захисту не оскаржувала зазначені вище обставини, то суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуваний вирок в частині висновків суду та доводів апеляційної скарги щодо того, чи мав обвинувачений умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого.

Перевіривши оскаржуваний вирок в межах доводі апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме фактично показаннями самого обвинуваченого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та показав, що після вживання разом з потерпілим ОСОБА_9 алкогольних напоїв, вони лягли спати в одній кімнаті. Вночі потерпілий проснувся, пішов до туалету, а потім почав вимагати від нього горілку, казав, що не може її знайти. Потерпілий вдарив йогомолотком по плечу, коли він лежав у ліжку, від чого у нього з`явився синець на плечах. Після цього він сівна своєму дивані, а потерпілий стояв перед ним. З метою заспокоїти ОСОБА_9 та захистити себе, він, сидячи на своєму ліжку, взяв ніж зі стільця чи стола, який стояв поруч, та вдарив ним потерпілого в ногу, у верхню частину стегна, а саме в сідницю. Після цього потерпілий заспокоївся, вони разом ще випили горілки та полягали спати. Зранку наступного дня він знайшов ОСОБА_9 мертвим у ліжку та побіг по сусідах дзвонити у швидку та в поліцію.

Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту не заперечувала факт того, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 удар ножем, проте обвинувачений наполягав на тому, що умислу наносити йому тяжкі тілесні ушкодження він не мав.

Позиції захисту зводилась до того, що між обвинуваченим та потерпілим дійсно виник конфлікт, розпочатий останнім, у ході якого ОСОБА_9 наніс ОСОБА_7 удар молотком по плечу, тому обвинувачений, взявши в руки ніж, наніс потерпілому один удар у ногу, з метою захисту від протиправних посягань потерпілого.

За таких обставин обвинувачений зазначав, що не мав умислу на нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а лише оборонявся від протиправних дій з боку потерпілого, тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК України, а не за ч. 2 ст. 121 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого ОСОБА_7 та доведення в повному обсязі його вини саме в заподіянні потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показала, що зранку 25 грудня 2022 року ОСОБА_7 ходив по сусідах та шукав телефон, щоб подзвонити в поліцію, і казав, що він зарізав людину.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що у ніч з 24 грудня 2022 року на 25 грудня 2022 року вона була вдома, але криків чи скандалу не чула. Від поліції вона дізналась, що ОСОБА_7 когось зарізав. Останнім часом ОСОБА_7 сильно зловживає алкоголем, під час алкогольного сп`яніння поводить себе агресивно, раніше бив матір, тому до них часто приїжджала поліція. Останнім часом вона чула крики скандалів між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який проживав разом з ним.

Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показав, що зранку 25 грудня 2022 року він зустрів на вулиці ОСОБА_7 , який повідомив, що помер ОСОБА_9 , тому необхідно викликати поліцію, що він і зробив. До цього він бачив ОСОБА_7 разом з потерпілим, вони раніше вживали алкоголь.

Вказані свідки, які були допитані в суді першої інстанції, надали показання, які підтверджують, що обвинувачений та потерпілий проживали в одній квартирі, часто зловживали алкогольними напоями, сварилися між собою, під час алкогольного сп`яніння обвинувачений поводив себе агресивно, проте безпосередніми очевидцями в момент нанесення потерпілому удару ножем свідки не були.

Допитана в суді першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_13 не була присутня на місці події та очевидцем вчинення злочину не була.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, у суді першої інстанції були досліджені документи, а саме: протокол огляду місця події від 25 листопада 2022 року з фототаблицею та відеозаписом до нього (т. 1, а.с. 57-84); протокол огляду трупа від 26 грудня 2022 року (т. 1, а.с. 140-145); висновок експерта № 44 від 13 січня 2023 року (т. 1, а.с. 147-149); протокол огляду предмету від 26 грудня 2022 року та фототаблиця до нього (т. 1, а.с. 169-174); висновок експерта № 43 від 18 січня 2023 року (т. 1, а.с. 177-180); висновок експерта № 10 від 8 лютого 2023 року (т. 1, а.с. 114-118); висновок експерта № 11 від 26 січня 2023 (т. 1, а.с. 109), висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 25 листопада 2022 року (т. 1, а.с. 156); висновок експерта № 43 від 18 січня 2023 року (т. 1, а.с. 177-180); висновок експерта № 39 від 16 січня 2023 року (т. 1, а.с. 92-95).

Вказані документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки вони підтверджують: факт проведення огляду на місці скоєння злочину та вилучення предмету, схожого на ніж; огляд трупа ОСОБА_9 ; виявлення крові на одязі трупа ОСОБА_9 , походження якої від останнього не виключається, а від ОСОБА_7 виключається; огляд речей ОСОБА_7 зі слідами крові, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, а від ОСОБА_7 виключається; встановлення факту, що ОСОБА_9 було спричинено тілесне ушкодження саме тим ножем, який було вилучено на місці події; перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння - і вказані відомості в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюються.

Разом з тим, з висновку експерта № 6678 від 26 грудня 2022 року вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала від одиночного, сліпого, колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням крупних кровоносних судин з подальшою гострою крововтратою.

Одиночне, сліпе, колото-різане поранення стегна з ушкодженнями лівої стегнової артерії, лівої стегнової вени та подальшої гострою крововтратою виникло незадовго до смерті, є небезпечним для життя і за цією ознакою кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, знаходиться з настанням смерті у прямому причинному зв`язку.

Вказане поранення утворилося від дії плаского одностороннього строго колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо; найбільша ширина частини клинка, що занурилася, становила не менше 12 мм.

Рановий канал колото-різаної рани має направлення зліва направо та практично горизонтально. Глибина ранового каналу близько 10,5 см, але враховуючи можливість м`яких тканин стегна зміщуватися рановий канал досягає 11 см. Напрямок завдання ушкодження відповідає напрямку ранового каналу.

Враховуючи ознаки гострої крововтрати, після отриманого колото-різаного поранення лівої стегнової артерії, лівої стегнової вени маловірогідна можливість здійснювати тривалий час активні, цілеспрямовані дії, у тому числі самостійно пересуватися, кричати звати на допомогу (т. 1, а.с.119 -124).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 3 січня 2023 року та відеозапису до нього вбачається, як обвинувачений ОСОБА_7 продемонстрував, за яких обставин він наніс потерпілому ОСОБА_9 удар ножем. Під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_7 пояснив, що в той день вони випили приблизно літр горілки та лягли спати. Потім потерпілий сходив на вулицю в туалет, а коли повернувся, то почав шукати горілку, запитав у ОСОБА_7 про горілку, а останній відповів потерпілому, що не знає. Після чого потерпілий став «психувати» та вдарив у праве плече молотком ОСОБА_7 , який лежав на дивані. Після цього ОСОБА_7 присів на своєму дивані, взяв ніж, який лежав поруч з ним на столі, та вдарив ним потерпілого по сідниці. Після цього вони випили ще горілки та полягали спати. На наступний ранок ОСОБА_7 виявив потерпілого мертвим та пішов по сусідах викликати поліцію (т. 1, а.с.157-167).

З висновку експерта № 204/к від 13 лютого 2023 року вбачається, що між даними про характер та локалізацію тілесного ушкодження (колото-різана рана зовнішньої поверхні верхньої третини лівого стегна), кількість травматичних впливів (один) та механізм нанесення, згідно протоколу допиту та протоколу проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , встановлено збіг за локалізацією, кількістю та механізмом утворення, а саме: клинок ножа, який ОСОБА_7 утримував в правій руці, діяв у зовнішню поверхню верхньої третини лівого стегна як колото-ріжучий предмет.

Таким чином, утворення рани в ділянці зовнішньої поверхні верхньої третини лівого стегна у ОСОБА_9 , за механізмом на який вказує ОСОБА_7 в протоколі проведення слідчого експерименту та переглянутому відеозаписі слідчого експерименту - не виключається (т. 1, а.с. 125-135).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності і в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , і підстави для визнання дій обвинуваченого такими, що були вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів, у суду першої інстанції були відсутні.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання свідків, не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали суду пояснення з приводу зловживання обвинуваченим та потерпілималкогольними напоями, систематичних сварок між ними та агресивної поведінки обвинуваченого під час перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Дійсно, вказані свідки не були безпосередніми очевидцями у момент нанесення потерпілому удару ножем, проте їх показання негативно характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, що зловживає алкогольними напоями та схильна до агресії.

Разом з тим, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення (зокрема досліджені в судовому засіданні документи) та критично оцінює позицію захисту.

З приводу доводів апеляційної скарги в частині того, що дії ОСОБА_7 були невірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, тоді як правильною кваліфікація вчиненого ним злочину повинна бути за ст. 124 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Частина 2 статті 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

З об`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти таку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

У свою чергу, відповідальність за ст. 124 КК України передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу винуватого, необхідно зважати на сукупність всіх обставин вчиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, характер поранень, заподіяних потерпілим, а й спосіб вчинення злочину, засоби і знаряддя злочину.

Виходячи з обставин даного кримінального провадження, між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 конфлікт виник раптово, у ході якого потерпілий наніс лежачому на дивані обвинуваченому удар молотком по плечу, після чого обвинувачений сів на диван, взяв зі столу ніж та наніс стоячому навпроти нього потерпілому один удар у верхню зовнішню частину лівого стегна.

Враховуючи характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, спосіб нанесення тілесного ушкодження, інтенсивність і силу удару, тяжкість та локалізацію тілесного ушкодження, яке потерпілому завдано у життєво важливий орган - частина лівого стегна, де знаходиться скупчення крупних кровоносних судин, використання у якості знаряддя злочину ножа з довжиною леза 12,1 см, розриву у часі та відстані (зі слів обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту та в суді між нанесенням потерпілим йому удару та нанесення ним потерпілому удару ножем), а також поведінку обвинуваченого, який першу допомогу не надав, швидку допомогу не викликав - усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_7 мав умисел на нанесення умисних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що спричинили смерть останнього.

Така поведінка обвинуваченого прямо вказує на те, що він керувався наміром спричинити тяжкі тілесні ушкодження, а не захистити себе від якихось протиправних дій потерпілого.

На підставі наявних у матеріалах кримінального провадження доказів суд першої інстанції правильно встановив, що характер дій ОСОБА_7 свідчив про спрямованість його умислу саме на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

З приводу доводів апеляційної скарги в частині того, що дії ОСОБА_7 були невірно кваліфіковані, тоді як правильною (у зв`язку з перебуванням у стані необхідної оборони та перевищенням її меж) є кваліфікація вчиненого ним злочину за ст. 124 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також наявні у справі документи, колегія суддів вважає, що факт вчинення потерпілим ОСОБА_9 дій, які могли б бути розцінені ОСОБА_7 як посягання на охоронювані законом права та інтереси обвинуваченого, а також створення реальної загрози заподіяння тяжкої шкоди, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим, підстави для виникнення стану необхідної оборони у обвинуваченого були відсутні.

Так, з показань обвинуваченого вбачається, що він хоча і не заперечував факт нанесення ОСОБА_9 удару ножем, однак посилався на те, що саме потерпілий був ініціатором конфлікту та першим вдарив його молотком по плечу,тому з метою недопущення подальшого протиправного посягання з боку потерпілого, ОСОБА_7 таким чином намагався захистити себе.

Проте, як показав обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції та під час проведення слідчого експерименту за його участі, після того, як ОСОБА_9 наніс йому удар молотком по плечу, обвинувачений піднявся з ліжка, взяв зі столу ніж та,захищаючись від потерпілого, наніс один удар з метою заспокоїти потерпілого та припинити конфлікт.

Враховуючи, що після нанесення обвинуваченому удару молотком потерпілий більше не вчиняв жодних активних небезпечних дій, а лише стояв у положенні навпроти обвинуваченого, то вказане свідчить про протиправний умисел ОСОБА_7 та об`єктивне розуміння останнім відсутності загрози з боку ОСОБА_9 .

З огляду на фактичні обставини справи вбачається, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим розпочався раптово з ініціативи потерпілого, проте в ході бійки, після нанесення ОСОБА_7 удару молотком по плечу (від чого утворився синець), потерпілий більше не вчинив жодних дій по відношенню до обвинуваченого, які б свідчили про наявність реальної загрози з боку потерпілого для обвинуваченого та давали б останньому підстави для застосування ножа і нанесення ним удару.

Окремо слід звернути увагу, що відповідно до висновку експерта № 6678 від 26 грудня 2022 року, рановий канал колото-різаної рани мав глибину близько 10,5 -11 см, що свідчить про завдання удару потерпілому зі значною силою, оскільки з урахуванням загальної довжини леза (12,1 см), ніж занурився у тіло потерпілого майже повністю.

Така сила удару, на переконання колегії суддів, свідчить про цілеспрямований умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_7 , направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння значної шкоду здоров`ю потерпілого.

З огляду на вищенаведені докази та обставини, що ними підтверджуються, колегія суддів вважає об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у зв`язку з відсутністю спеціальних знань в області анатомії людини обвинувачений не розумів, що наніс удар в життєво важливу область тіла, оскільки враховуючи вік ОСОБА_7 та достатній у нього життєвий досвід, він не міг не припускати можливість потрапляння ножем по стегновій артерії та вені, що може викликати гостру крововтрату та спричинити тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого.

Спростовані висновком експерта № 6678 від 26 грудня 2022 року і доводи апеляційної скарги про те, що після нанесення потерпілому удару ножем, обвинувачений разом з ним розпивали спиртні напої та потім пішли спати, оскільки враховуючи ознаки гострої крововтрати, після отриманого колото-різаного поранення лівої стегнової артерії, лівої стегнової вени, маловірогідна можливість здійснювати тривалий час активні, цілеспрямовані дії, у тому числі самостійно пересуватися, кричати, звати на допомогу.

Інших доводів щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не вказано, і в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту наведено не було.

Разом з тим, доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 2 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3