УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року

м. Київ

справа № 644/1311/21

провадження № 51-2386ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у кримінальному провадженні

№ 0000001щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , на підставі

ст. 89 КК раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 01 січня 2021 року, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі

АДРЕСА_2 , приблизно о 02:30 в ході словесного конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час спільного розпивання спиртних напоїв із своїм колишнім однокласником ОСОБА_5 , взяв кухонний ніж, підійшов до останнього, який в цей час перебував в коридорі квартири, та, обхопивши лівою рукою його шию, притиснув його голову до своєї грудної клітини, а правою рукою, в якій тримав ніж, завдав йому два удари в грудну клітину зліва, спричинивши потерпілому тяжке та легке тілесні ушкодження. Після отриманих ножових поранень ОСОБА_5 вибіг із квартири на вулицю,

а ОСОБА_4 залишився в квартирі та продовжив вживати спиртні напої.

Цього ж дня о 02:55 на прохання ОСОБА_5 свідком ОСОБА_6 , який у цей час перебував неподалік вищевказаного будинку, була викликана бригада швидкої невідкладної медичної допомоги, потерпілого госпіталізовано до лікарні, де йому надали своєчасну кваліфіковану медичну допомогу.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 22 березня 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 залишив

без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня

2021 року щодо ОСОБА_4 - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну оскарженого судового рішення шляхом перекваліфікації його дій на ст. 124 КК. Вважає, що його дії кваліфіковані неправильно, оскільки він захищав своє життя та свій дім

від протиправних дій потерпілого, який напав на нього з ножем у його ж домі, поранив його, і лише після того, як він дав відсіч ОСОБА_5 , останній утік. З огляду на наведене наполягає, що заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як вбачається із копії вироку суду першої інстанції, суд, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Зокрема, суд ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу засудженого ОСОБА_4 та підтверджують його винуватість

у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, обґрунтовано послався на: показання самого засудженого ОСОБА_4 , який не заперечував факту завдання удару ножем у груди потерпілому; показання потерпілого ОСОБА_5 , який детально описав обставини спричинення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень; показання свідків, у тому числі свідка ОСОБА_8 , який видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_4 в день скоєння злочину не бачив, а останній під час спілкування не повідомляв про наявність у нього поранення; дані протоколу огляду місця події від 01 січня 2021 року; протоколів проведення слідчих експериментів від 22 січня 2021 року за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; протоколу огляду предметів

від 18 лютого 2021 року, висновків експертів № 09/153-С/2021 від 27 січня 2021 року та № 09/5-С/2021 від 02 січня 2021 року, також дані інших письмових доказах, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Зокрема, як зазначив суд першої інстанції в ухваленому вироку, згідно даних, що містяться у висновках судово-медичних експертиз, обставини, на які посилався потерпілий в ході проведення слідчого експерименту, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу та механізму спричинення йому тілесних ушкоджень. Разом із цим виникнення тілесних ушкоджень, встановлених у ОСОБА_4 , за обставин, на які він вказував в ході проведення з ним слідчого експерименту, малоймовірне.

Слід також зазначити, що суд врахував встановлену наявність у ОСОБА_4

за висновками судово-медичної експертизи легкого тілесного ушкодження у вигляді колото-різаної рани сідничної ділянки праворуч, яке виникло від дії гострого предмету,

що має колючо-ріжучі властивості та могло бути отримане не пізніше строку звернення до лікувальної установи (01 січня 2021 року).

При цьому місцевим судом в ході судового розгляду безпосередньо допитані судово-медичні експерти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які повністю підтвердили свої вищенаведені висновки в проведених судово-медичних експертизах. Крім того, експерт ОСОБА_10 вказав на те, що з урахуванням характеру та локалізації поранення, виявленого

у ОСОБА_4 , не виключається можливість його спричинення власною рукою.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності,

а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Відповідно до ст. 374 КПКу мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника

ОСОБА_7 , доводи яких є аналогічними доводам у касаційній скарзі засудженого.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності

з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи засудженого про необхідність перекваліфікації його дій на ст. 124 КК, оскільки він заподіяв тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, обороняючись від потерпілого, є безпідставними.

Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Для кваліфікації злочину за ст. 124 КК заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчинено з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань, але з перевищенням меж необхідної оборони. Перебування винного

при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони є обов`язковою умовою.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

За встановлених судом обставин справи вбачається, що ОСОБА_4 під час спільного розпивання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин

в ході словесного конфлікту завдав потерпілому два удари ножем у грудну клітину, спричинивши йому таким чином тяжкі тілесні ушкодження.

Обставинами кримінального провадження не підтверджено, що потерпілий вчинив будь-які дії, які б загрожували життю чи здоров`ю засудженого, що свідчить про відсутність обставин, за яких він міг би вбачати реальну загрозу з боку потерпілого.

Таким чином, з огляду на наведені у вироку докази, колегія суддів приходить до висновку, що потерпілий в ході конфлікту не становив для засудженого ОСОБА_4 будь-якої загрози і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання з боку потерпілого в нього не виникало. При цьому, характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому у життєво важливе місце - груди, знаряддям злочину - ножем, переконливо свідчать про те, що засуджений усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й тих, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого.

Таким чином, з урахуванням наведеного дії ОСОБА_4 суд правильно кваліфікував

за ч. 1 ст. 121 КК, тобто закон України про кримінальну відповідальність застосовано вірно, про що обґрунтовано ствердив і суд апеляційної інстанції.

Постановлена у кримінальному провадженні ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, їх зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час її постановлення.

З огляду на наведене Суд не вбачає підстав для зміни оскаржуваного судового рішення внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, Судом не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 22 березня 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3